Ухвала
 
22 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 176/1664/18
провадження № 61-9901ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» на постанову Дніпровського апеляційного суду                         від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпрпетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Козацька Слава 20-22» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», третя особа - ОСББ «Козацька Слава 20-22» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . З 2016 року балансоутримувачем його будинку є ОСББ «Козацька Слава 20-22».30 вересня              2015 року за № 2500 між ним та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» укладений Типовий договір постачання природного газу споживачам.
До січня 2017 року йому та іншим споживачам будинку АДРЕСА_1 , які не мають індивідуального лічильника газу, нарахування за спожитий природний газ здійснювались згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 за формулою                             7.1 м3 х 6,879 грн = 48 грн 84 коп. на людину.
Згодом, з`ясувалося що відповідачем-1 було встановлено будинковий газовий лічильник на будинок НОМЕР_2 , в якому він мешкає, і нарахування плати за газ стало здійснюватися за показаннями будинкового лічильника, поділеними на зареєстрованих в будинку споживачів. Внаслідок цього плата за газ зросла                          у 6-7 разів.
Він разом із іншими співвласниками будинку АДРЕСА_1 не погоджували встановлення будинкового лічильника газу та нарахування плати за газ на підставі даних цього лічильника.
Він звертався до відповідача-1 із письмовою заявою про встановлення йому індивідуального лічильника газу та нарахування плати за спожитий газ, але відповіді не отримував.
Також, він відвідував Жовтоводське ВР ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» проте отримав відповідь, що має за свої кошти встановити індивідуальний лічильник газу, якщо його не влаштовує загальнобудинковий.
Окрім того, 16 травня 2018 року ОСББ «Козацька Слава 20-22» зверталось до                   ПАТ «Дніпропетровськгаз» із заявою про те, що співвласники будинків на зборах прийняли рішення про демонтаж будинкового лічильника газу та про ненадання згоди на здійснення обліку спожитого газу за будинковим лічильником газу.
Також було висунуто вимогу про встановлення у всіх квартирах ОСББ «Козацька Слава 20-22» індивідуальні лічильники газу. А до моменту встановлення квартирних лічильників газу плату за спожитий газ нараховувати згідно норм споживання.
Листом від 16 травня 2018 року відповідач-1 відповів відмовою на заяву                           ОСББ «Козацька Слава 20-22».
Вважає дії відповідача-1 із встановлення будинкового лічильника газу без відповідного схвалення співвласників будинку протиправними.
Також, вважає протиправними дії відповідача-2 із нарахування плати за спожитий газ споживачам, не забезпеченим індивідуальними (квартирними) лічильниками газу, за даним будинкового лічильника газу, а не за середніми нормами споживання.
Вважає, що оскільки укладання договорів та встановлення будинкового лічильника газу відбулося із порушенням встановленої законом процедури погодження цих дій із співвласниками будинку, він, як безпосередній споживач послуги з постачання газу, права якого на оплату саме за особисто спожитий газ квартирою, а не усім будинком, є порушеним, що змусило його звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.
Враховуючи зазначене, позивач просив суд:
- визнати недійсним договір № 11-м від 31 січня 2018 року про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загально будинкового) ВОГ за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та ОСББ «Козацька Слава 20-22»;
- визнати недійсним договір № 65-ЗП від 31 січня 2017 року зняття показань будинкового (загально будинкового) вузла обліку та лічильників газу встановлених у квартирах споживачів в частині умов, що регламентують зняття показань будинкових (загально будинкових) вузлів обліку;
- зобов`язати ПАТ «Дніпропетровськгаз» здійснити демонтаж загально будинкових лічильників газу за адресою: АДРЕСА_1 .
- зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити йому перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ за особовим рахунком                 № НОМЕР_1 за норами споживання згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 з розрахунку 5.4 куб. метрів на одну особу відповідно до кількості зареєстрованих осіб починаючи з березня 2017 року і до дати коли в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 буде встановлений індивідуальний (квартирний) лічильник газу.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року - без змін.
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про зобов`язання здійснити перерахунок обсягів та оплати за спожитий газ скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог про зобов`язання здійснити перерахунок обсягів та оплати за спожитий газ - скасовано.
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» здійснити ОСОБА_1 перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 , починаючи з березня 2017 року і до дати коли в квартирі АДРЕСА_1 буде встановлений індивідуальний лічильник газу, виходячи із діючих, протягом вказаного періоду, норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.
03 липня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, в якій просило скасувати оскаржувану постанову, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Предметом позову у цій справі є визнання недійсним договір № 11-м від 31 січня  2018 року про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загально будинкового) ВОГ за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ПАТ «Дніпропетровськгаз» та ОСББ «Козацька Слава 20-22»; визнання недійсним договір № 65-ЗП від 31 січня 2017 року зняття показань будинкового (загально будинкового) вузла обліку та лічильників газу встановлених у квартирах споживачів в частині умов, що регламентують зняття показань будинкових (загально будинкових) вузлів обліку; зобов`язання ПАТ «Дніпропетровськгаз» здійснити демонтаж загально будинкових лічильників газу за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити йому перерахунок обсягів спожитого газу та нарахувань по оплаті за спожитий газ за особовим рахунком                  № НОМЕР_1 за норами споживання згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 з розрахунку 5.4 куб. метрів на одну особу відповідно до кількості зареєстрованих осіб починаючи з березня 2017 року і до дати коли в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 буде встановлений індивідуальний (квартирний) лічильник газу.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. 
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» подало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпрпетровськгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Козацька Слава 20-22» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    І. М. Фаловська