КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №370/2579/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/2927/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
24 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів  судової   палати  у цивільних   справах -  головуючого  Сержанюка А.С.,   суддів Коцюрби О.П., Нежури В.А., із участю секретаря Потоцької О.О.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні дорогою,
 
В С Т А Н О В И В :
 
11 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 дорогою, яка розташована на землі Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області біля її земельної ділянки, розташованої по    АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно споруджених металевих воріт за її власний рахунок.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований на земельній ділянці, площею 0,226 га, щопо АДРЕСА_1 . 
По сусідству з нею, у житловому будинку, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 . 
Приблизно в дев`яності роки минулого сторіччя, ОСОБА_1 , порушивши межі належної їй земельної ділянки, самовільно спорудила металеві ворота на дорозі загального користування, яка є власністю Мостищанської сільської ради. 
Оскільки ці ворота не закривались на механізми, то позивач безперешкодно могла потрапляти до свого будинку. 
Однак, з 2016 року ОСОБА_1 стала забороняти проїжджати позивачці по дорозі загального користування та стала застосовувати різні механізми на воротах, щоб вона не змогла їх відчинити, що змусило позивачку збивати ці механізми, щоб потрапити на автотранспорті до свого будинку. 
А після того, як сусідка зачинила ворота на замок, вона зовсім не може користуватись дорогою. 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2дорогою, яка розташована на землі Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області біля її земельної ділянки, розташованої по   АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно споруджених металевих воріт за її власний рахунок.
На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що рішенням Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області №116-15-VII від 14 квітня 2017 року, ОСОБА_1 , як власницю земельної ділянки, яка розташована по  АДРЕСА_1 , зобов`язано в місячний термін з дня прийняття рішення зняти ворота, що розташовані на землі Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області і звільнити проїзд до сусідніх земельних ділянок.
31 травня 2018 року Мостищанська сільська рада Макарівського району Київської області своїм листом №280 повідомила ОСОБА_2 про прийняте рішення №116-15-VII від 14 квітня 2017 року, та у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вказаного рішення, рекомендувала звернутися до суду за вирішенням даного питання в примусовому порядку.
Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_4 встановлено, що з 2016 року ОСОБА_1 забороняє проїжджати по дорозі загального користування та стала застосовувати різні механізми на воротах, щоб їх не могли відчинити, а вона зачинила  ворота на замок.
Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Просить рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву залишити без  розгляду повністю   ( закрити провадження у справі повністю ).
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у   межах  доводів  та   вимог  апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи,  ОСОБА_2 є власницею жилого будинку в АДРЕСА_1 ( а.с. 6 ).
Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ - КВ № 080945, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,226 га, в с. Мостище, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку ( а.с. 7 ).
Відповідно до довідки Управління земельних ресурсів у Макарівському районі Київської області вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3222784701:01:005:0006  ( а.с. 8 ).
Рішенням Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області №116-15-VII від 14.04.2017 року, ОСОБА_1 , як власницю земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 , зобов`язано в місячний термін з дня прийняття рішення зняти ворота, що розташовані на землі Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області і звільнити проїзд до сусідніх земельних ділянок ( а.с. 9 ).
31.05.2018 року Мостищанська сільська рада Макарівського району Київської області своїм листом №280 повідомила ОСОБА_2 про прийняте рішення №116-15-VII від 14.04.2017 р., та, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вказаного рішення, рекомендувала звернутися до суду за вирішенням даного питання в примусовому порядку ( а.с. 10 ).
Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_4 встановлено, що з 2016 року ОСОБА_1 забороняє проїжджати по дорозі загального користування Мостищанська сільська рада Макарівського району Київської області своїм рішенням від 14.04.2017 року зобов`язала ОСОБА_1 в місячний термін зняти ворота та звільнити проїзд до сусідніх земельних ділянок, проте вказане рішення так і не виконано ( а.с. 35-36 ).
Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення з приводу заявлених вимог, обґрунтовано прийшов до переконання про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 дорогою, що розташована на землі Мостищанської сільської ради Макарівського району Київської області біля її земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно споруджених металевих воріт за її власний рахунок.
Разом з тим, згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача - ОСОБА_1 про засідання, що були призначені на 26 жовтня 2018 року о 12 годині 00 хвилин, 23 листопада 2018 року об 11 годині 00 хвилин, оскільки конверт з ухвалою про відкриття провадження та з повісткою, відповідно, повернулися до суду з відміткою «За закінченням строку зберігання» ( а.с. 20, 21, 28, 29 ).
Крім того матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про отримання ОСОБА_1 повістки про виклик до суду на 05 грудня 2018 року о 10 годині 00 хвилин, яка отримана останньою лише 04 грудня 2018 року ( а.с. 33 ).
Частиною 5 ст. 128 ЦПК України визначено, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Відповідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, враховуючи положення ч.ч. 5, 8 ст. 128 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням строку зберігання»  та вручення повістки менш ніж за п`ять днів до судового засідання не є доказом належного повідомлення учасника процесу про час і місце розгляду справи.
Окрім того, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням  строку зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.
Зазначене повністю узгоджується з викладеними висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №752/11896/17.
При цьому, будь-яких інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у відповідності до ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження належного повідомлення відповідача про розгляд справи матеріали справи не містять.
Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідачки   ОСОБА_1 , якане була належним чином повідомленапро дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.
Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим ), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на приписи п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідачки ОСОБА_1 , якане повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду і яка обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.
При цьому, відповідач був позбавлений можливості подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням ( викликом ) сторін у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування зазначених норм процесуального права при його ухваленні, на переконання суду другої інстанції, знайшли часткове своє підтвердження при розгляді справи.
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, про те, що відсутній предмет спору, справу слід було розглядати за правилами загального позовного провадження, а також не залучення в якості третьої особи органу місцевого самоврядування, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, не є належною правовою підставою для залишення без задоволення заявлених позовних вимог.
Відтак, рішення місцевого суду підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового про задоволення позовних вимог відповідно до положень ст.ст. 15, 152, 158, 376 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України.
Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні дорогою скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.
Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди  ОСОБА_2 у користуванні дорогою, яка розташована на території Мостищанської сільської ради, Київської області, біля її земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , шляхом знесення  самочинно споруджених металевих воріт за її власний рахунок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

 

 

 

 
 
Головуючий                                                                А.С. Сержанюк

 

 
 
Судді:                                                                          О.П. Коцюрба 

 

 
 
В.А. Нежура