Ухвала
 
13 липня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 201/16990/16-ц
провадження № 61-5301ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у складі судді Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за борговим зобов`язанням.
У квітні 2017 року ОСОБА_1 уточнено позовні вимоги, замінено первісного відповідача - ОСОБА_4 на належного відповідача - ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовано тим, що 22 серпня 2014 року ОСОБА_1 уклав договір з ОСОБА_5 про надання позики в розмірі 561 346,80 грн, що еквівалентно 42 000,00 дол. США, на строк до 22 серпня 2015 року. 21 серпня 2015 року внесено зміни до вищезазначеного договору позики, згідно з визначеними умовами ОСОБА_5 було передано 925 260,00 грн, що еквівалентно 42 000,00 дол. США,  строком до 22 серпня 2016 року. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті спадщину за заповітом отримала ОСОБА_2 . З огляду на те, що до ОСОБА_2 , як спадкоємиці, перейшли не тільки права, а й обов`язки померлої, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_5 в розмірі 1 138 200,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошових коштів у розмірі 392 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, зазначивши, що є він є членом родини ОСОБА_2 (є чоловіком її доньки), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-якого іншого майна у власності не має. Домоволодіння розташоване за вказаною адресою належить на праві власності ОСОБА_2 . В порядку примусового виконання оскаржуваного рішення суду від 11 жовтня 2017 року приватним державним виконавцем виставлялось на примусову реалізацію вищезазначене домоволодіння. Заявник посилався на відсутність у нього іншого житла, а тому вважав що рішення безпосередньо стосується його прав та інтересів.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 повернуто скаржнику.
 
Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання щодо прав та обов`язків ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У березні 2020 року ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд повертаючи апеляційну скаргу порушив, встановлений статтею 358 ЦПК України, порядок оскарження судових рішень особами, які не брали участі у справі.
 
Станом на момент постановлення цієї ухвали відзиву на касаційну скаргу відповідач не надсилав.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи № 201/16990/16-ц із суду першої інстанції, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У квітні 2020 року матеріали справи № 201/16990/16-ц надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговим зобов`язанням, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 22 липня 2020 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик