РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/3614/17
Провадження № 22-ц/4815/631/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді : Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,
секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи: 

позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 , 
третя особа на стороні відповідача - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2020 року, ухвалене в складі судді Тимощука О.Я., повний текст рішення складено 29 лютого 2020 року у справі № 569/3614/17,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся із позовомв інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з каліцтвом. 
Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2014 року о 21 год. 15 хв. на нерегульованому перехресті вулиць Київської, Данила Галицького та вул. Костромської у м. Рівне відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на велосипедистку - неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_1 завдано тяжких тілесних ушкоджень і з моменту отримання ушкоджень постійно знаходиться на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що підтверджується медичною документацією. 
Внаслідок отриманих травм дитина залишилась інвалідом І ( А ) групи.
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_3 просив суд:
-зобов`язати ОСОБА_6 відшкодувати моральну та матеріальну шкоду заподіяну каліцтвом ОСОБА_1 ;
-стягнути із відповідача шкоду пов`язану з додатковими витратами на лікування доньки, витратами на постійний сторонній догляд та витратами на побутове обслуговування в розмірі 147742,01 грн.
-стягнути моральну пов`язану з каліцтвом в розмірі 2073600 грн.
Під час розгляду справи, 11 січня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву про збільшення розміру позовних вимог відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на її користь:
-додаткові витрати на лікування в розмірі 70942,01 грн.
-моральну шкоду завдану каліцтвом в розмірі 2073600 грн.
-шкоду пов`язану із втратою її працездатності в розмірі мінімальної заробітної плати, щомісячно, починаючи з 08.03.2017 року;
-кошти на організацію стороннього догляду в розмірі половини мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 27.05.2014року;
-витрати на побутове обслуговування в розмірі чверті мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 27.05.2014 року.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з каліцтвом задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 50 942,01 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з означеним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, пов`язаної із втратою її працездатності в розмірі мінімальної заробітної плати, щомісячно починаючи з 08.03.2017 рік; коштів на організацію стороннього догляду в розмірі половини мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 27.05.2014 року; витрат на побутове обслуговування в розмірі чверті мінімальної заробітної плати щомісячно починаючи з 27.05.2014 року і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на лікування в розмірі 70942,01 грн., шкоду пов`язану із втратою працездатності в розмірі мінімальної заробітної плати щомісячно починаючи з 08.03.2017; кошти на організацію стороннього догляду в розмірі половини мінімальної заробітної плати щомісячно починаючи з 27.05.2014; витрати на побутове обслуговування в розмірі чверті мінімальної заробітної плати щомісячно, починаючи з 27.05.2014 року. 
Скаржник стверджує, що суд дійшов помилкового висновку, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної із втратою її працездатності в розмірі мінімальної заробітної плати, щомісячно починаючи з 08.03.2017 є одночасно зміною предмету та підстав позову.
Вказує, що суд залишив поза увагою та не надав оцінки довідці до акту огляду МСЕК серії АВ № 0701981, якою ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності під категорії Б з 08.03.2017 довічно (потребує постійної сторонньої допомоги).
Також, зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 має статус "дитини-інваліда" з серпня 2014 року .
Покликається на те, що саме довідка ЛКК м. Рівне № 312 від 27.07.2016 видана ОСОБА_1 є належним доказом підтвердження її потреби у домашньому догляді з серпня 2014 року.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Рішення суду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення в повній мірі не відповідає.
Установлено, що 27 травня 2014 року о 21 год. 15 хв. на нерегульованому перехресті вулиць Київської, Данила Галицького і Костромської у м. Рівне ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Nissan Maxima, реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на велосипедистку- неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з епікризом, виданим КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня», неповнолітня ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 27 до 28 травня 2014 року з діагнозом: політравма, травматичний шок ІІ ступеня, забій ОГК, ускладнена спинальна травма, перелом TH5-TH7 хребців клінічно, забій спинного мозку важкого ступеня, Франке А , відкритий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, забійна рана правого колінного суглоба. Для подальшого лікування дитина переведена до відділення нейрохірургії Рівненської міської лікарні. У подальшому неповнолітня ОСОБА_1 неодноразово перебувала у лікарнях через отримані травми.
Постановою слідчого СВ Рівненського РВ УМВС України у Рівненській області від 31 серпня 2015 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27 травня 2014 року № 120141800000000226 за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
Довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ № 0701981 від 09 березня 2017 року ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності довічно, висновок про умови та характер праці; потребує постійної сторонньої допомоги.
Відповідно до принципу пропорційності цивільного судочинства, встановленого статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України).
Згідно із пунктом 2 частини 2 та частини 3 статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
У частині 1 статті 189 ЦПК України передбачено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, заява про збільшення позовних вимог, в тому числі доповнення позову новою вимогою, була подана 11 січня 2019 року після першого судового засідання, тобто під час судового розгляду. Разом з тим, представником позивача не було повідомлено суд про об`єктивні причини, які перешкоджали скаржнику подати відповідну заяву про збільшення розміру позовних вимог, чи взагалі про намір скористатися таким процесуальним правом у подальшому.
Відтак, у суду першої інстанції небуло підстав для їх прийняття, а тому розгляд справи здійснюється без урахування вказаної заяви.
Щодо вимог про відшкодування витрат на лікування, постійний сторонній та побутовий догляд колегія суддів зазначає таке.
У частині першій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" в статі 7 визначено, що інвалідність і ступінь втрати здоров`я повнолітніх хворих встановлюється медико-соціальними експертними комісіями. Огляд пацієнтів проводиться за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Залежно від ступеня розладу функцій організму та обмеження життєдіяльності особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Після прийняття Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" перша група поділяється на А і Б залежно від ступеню втрати здоров`я людини з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді або нагляді.
Статтею 1195 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.
У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, вказане має підтверджуватися із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК.
При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що:
б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров`я у зв`язку з виконанням трудових обов`язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється.
Як вже зазначалось, позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, крім наведених вище витрат на лікування, повинен їй відшкодувати шкоду завдану, ушкодженням її здоров`ю до складу якої входять додаткові витрати, викликані необхідністю постійного стороннього догляду та побутовому обслуговуванні за період з 27 травня 2014 року (дати наїзду) по 03 березня 2017 року (день подання позову).
Згідно п. 18 постанови Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 569/9802/15-ц вказано, що відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому від 11 грудня 2014 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу на дитину - інваліда до 18 років на доньку ОСОБА_1 08 березня 1999 року та надбавку на догляд за нею.
З огляду на вказане, Верховний Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3958,50 грн. на побутове обслуговування не ґрунтуються на обставинах справи та нормах діючого законодавства.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
При цьому, позивачем заявлено до стягнення за період з 27 травня 2014 року (дати наїзду) по 03 березня 2017 року (день подання позову), тобто 32 місяці, витрати на постійний сторонній догляд в сумі 51200 грн., та 25600 грн. витрати на побутове обслуговування. 
Оскільки позивач по зазначеним витратам зробила самостійні розрахунки, без посилання на висновки МСЕК або судово-медичної експертизи, та не надала документального підтвердження цим витратам, правових підстав для їх задоволення колегія суддів не вбачає, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні є законним та обґрунтованим.
Разом з тим, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування додаткових витрат, пов`язаних із каліцтвом у розмірі 50942,01 грн., місцевий суд виходив з положення ст. 1193 ЦК України, за змістом якої якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). 
Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
З огляду на те, що, відповідачем не доведено, що саме груба необережність потерпілої ОСОБА_1 сприяла виникненню ДТП та завданню їй шкоди, оскільки дії потерпілої кваліфіковано, як просту необачність, а тому висновок суду щодо зменшення вказаних витрат є необгрунтованим, у зв`язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у п.п. 31, 35 постанови від 06 лютого 2019 року у справі № 569/9802/15-ц.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. 
Враховуючи, що рішення суду постановлено із неправильним застосуванням норм матеріального права, та недоведенність обставин, що мають значення для справи колеія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги в частині розміру додаткових витрат, пов`язаних із каліцтвом, які підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі 70942,0 грн..
Відповідно до п. 2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, ст.ст.22, 1187, 1193, 1195 ЦК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 лютого 2020 року в частині відшкодування додаткових витрат, пов`язаних із каліцтвом у розмірі 50942,01 грн. скасувати.
Позов в цій частині задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням у розмірі 70942,01 грн. (сімдесіт тисяч дев`ятсот сорок дві грн, 01 коп) 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 червня 2020 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.