ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/14163/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  23 липня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2020 року  у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної    фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,            
ВСТАНОВИВ

У серпні  2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому, просила:
- визнати протиправною та скасувати Вимогу за № Ф-3946-17 від 09 листопада 2017 року Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) фізичною особою ОСОБА_1 в сумі 24973,55 грн.;
- визнати дії Головного управління ДФС у м. Києві протиправними та зобов`язати скасувати нарахування по єдиному соціальному внеску в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) по коду платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) за період з 01 лютого 2012 року по 31 серпня 2018 року. 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вказана вимога є необґрунтованою, протиправною, прийнята з порушенням вимог чинного податкового законодавства та законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування, тому підлягає скасуванню.  
Рішенням  Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2020 року позов задоволено. 
В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Зокрема, скаржник зазначає, що вимога про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування сформована та надіслана позивачу у відповідності до норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Крім того, ГУ ДПС у м. Києві заявлене клопотання, в якому заявник просив здійснити заміну сторони у справі на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200.
Відповідно до частини першої статті  52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Установлено, що   Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності, а забезпечення діяльності Державної податкової служби та Державної митної служби у 2018 та 2019 роках здійснюватиметься в межах видатків, передбачених Державній фіскальній службі.
Кабінетом Міністрів України 19.06.2019 прийнято постанову № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби", згідно якої, постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, зокрема, Головне управління ДПС у м. Києві та постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2, у тому числі, Головне управління ДФС у м. Києві реорганізовується шляхом приєднання до Головного управління ДПС у м. Києві.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, що 01.08.2019 Головного управління ДФС у м. Києві перебуває у стані припинення.
Пунктом 3 Постанови КМ України від 19.06.2019 № 537 визначено установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Головне управління Державної податкової служби у  м. Києві.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно даних інформаційної системи позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець платник єдиного податку з 01.01.2012 згідно із свідоцтвом №10010279 від 22.05.2002, платник єдиного внеску з 18.06.2002 №11-05927. 
Станом на 01.10.2013 органами ПФУ у Шевченківському районі м. Києва податковому органу було передано картку особового рахунку ФОП ОСОБА_1 за кодом платежу 71040000 з недоїмкою у сумі 2061,53 грн.
В подальшому, згідно інтегрованої картки платника на протязі 2013-2018 років позивачу були автоматично нараховані щоквартальні зобов`язання зі сплати єдиного внеску, які не були сплачені, а саме у 2013 році - в сумі 2     412,70 грн., у 2014 році - в сумі 5 071,80 грн., у 2015 році - в сумі 5 293,88 грн., у 2016 році - в сумі 3 797,64 грн., у 2017 році - в сумі 8 448,00 грн., у 2018 році - 4 914,36 грн.
Оскільки, починаючи з 2013 року за позивачем обліковувалася недоїмка у сумі 2061,53 грн., яка впродовж 2013-2018 рр. збільшилася до 24   973,55 грн.  ГУ ДФС  у м. Києві сформовано вимогу від 19.11.2017 № Ф-3946-17 про сплату боргу (недоїмки) на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 24  973,55 грн.
Вважаючи безпідставним нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а вимогу про сплату боргу такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями    Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»    (далі - Закон №2464-VІ).
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування(стаття 1 Закону № 2464-VI).
Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2464-VI визначено обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до пункту 1 і пункту 4 частини 2 статті 6, частини 8, частин 11 і 12 статті 9 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до частин 2-4 статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Як вбачається з матеріалів справи, сума недоїмки згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу виникла у зв`язку з несплатою позивачем вказаного внеску, починаючи з 2013 року та станом на 12.07.2018 складає 24  973,55грн.
Так, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2017 у справі №826/11346/16 позов ОСОБА_1  задоволено. Визнано протиправною і скасовано вимогу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу від 01.07.2016 №Ф-3946-17. Судом зазначено, що станом на 30.06.2016 у позивача була наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 15749,39 грн., а зазначена у вимозі заборгованість виникла у період, починаючи з 2013 року.
Крім того, позивачем була оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2018 в розмірі 27 085,55 грн., з якої недоїмка складає 27 085,55 грн., яка виникла за період 2013-2018 роки.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2019, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2019 у №826/3508/18 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу від 02.02.2018 року №Ф-3946-17.
Колегія суддів зазначає, що сума недоїмки оскаржуваної вимоги від 09.11.2017 №Ф-3946-17, вже була предметом розгляду справи №826/3508/18 про оскарження вимоги від 02.02.2018 №Ф-3946-17, де судом було встановлено неправомірність нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску.
Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Враховуючи викладене, а також те, що податковим органом не надано належних та допустимих доказів виникнення у позивача спірної заборгованості, колегія суддів догодить висновку про протиправність винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 №Ф-3946-17.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 52, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Замінити у порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на Головне управління Державної податкової служби у  м. Києві.
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                    суддя                                        І.О. Лічевецький

Суддя                                        В.П. Мельничук

Суддя                                        О.М. Оксененко