УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/2074/19 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С. 
Категорія 99 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Трояновської Г.С., 
                        Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Ковальської Я.В.
без участі сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С.
у цивільній справі №289/2074/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Радомишльський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Житомирській області про встановлення факту смерті, -
в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року  ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою. Просила встановити факт смерті її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Мар`ятин Малинського району Житомирської області. В обґрунтування поданої заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 від нещасного випадку за місцем свого проживання в с.Мар`ятин Малинського району Житомирської області помер її батько ОСОБА_2 та був захоронений без реєстрації смерті на кладовищі за місцем проживання. Лікарське свідоцтво про смерть, чи інший письмовий документ із судово-медичної установи не видавалися, через що орган реєстрації актів громадянського стану не може видати свідоцтво про смерть. Через відсутність свідоцтва про смерть батька заявниця позбавлена можливості оформити спадщину після його смерті та отримати свідоцтво про право на спадщину. Тому звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 березня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення - про задоволення заяви. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема вважає, що висновки суду про ненадання жодних доказів є необ`єктивним і упередженими, адже заявницею було надано суду всі можливі довідки, акт обстеження, фотокартки, відповідь ДРАЦ у Радомишльському районі щодо неможливості отримання свідоцтва про смерть батька та інші письмові докази, які вона змогла знайти, де чітко вказується час, місце і обставини смерті батька. На думку апелянта, іншим чином, крім встановлення цього факту у судовому порядку, не має можливості захистити свої права. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця в обґрунтування заявлених вимог посилається на наступні докази:
- довідки виконавчого комітету Вишівської сільської ради Малинського району Житомирської області за №84 та №85 від 25.03.2019 р. про те, що в с.Мар`ятин Малинського району Житомирської області з 1999 по 2002 рік проживав без реєстрації ОСОБА_2 , 1935 року народження, та на території сільської ради на громадському кладовищі с. Мар`ятин проведено захоронення вказаного громадянина, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9);
- довідку виконавчого комітету Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 15.04.2019 № 141 про те, що за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , рахується житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 був зареєстрований і постійно проживав за вказаною вище адресою. Разом із ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . ОСОБА_2 , згідно погосподарської книги вибув на постійне місце проживання в с. Мар`ятин Малинського району Житомирської області, де і проживав з 26.10.1998 по 16.09.2002 ІНФОРМАЦІЯ_7 . Помер та захоронений на Мар`ятинському сільському кладовищі (а.с.10). 
- Акт-свідчення про факт смерті, складений комісією у складі: депутата Вишівської сільської ради Дехтяренко С.П., в присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про те, що вони знають, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Мар`ятин Малинського району Житомирської області та захоронений на Мар`ятинському сільському кладовищі (а.с.32).
Із змісту повідомлення Радомишльського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.11.2019 р. вбачається, що представнику заявниці ОСОБА_7 було роз`яснено встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.12).
Розглядаючи заяву про встановлення даного факту, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що достатніх підстав для її задоволення не було.
При цьому судом враховано, що статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, встановлення факту смерті особи в певний час, день, місяць та рік проводиться тільки у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Факт смерті особи в певний час при відмові органів запису актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів РАЦСу в реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням у ці органи або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.
При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів міліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.
Станом на день смерті ОСОБА_2 були чинними Правила Державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, у розділі 3 яких зазначено, що:
3.1. Реєстрація смерті провадиться в органах реєстрації актів громадянського стану за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.
3.2. Реєстрація смерті провадиться за заявою родичів померлого, його сусідів, працівників житлово-експлуатаційних організацій або інших осіб чи за повідомленням адміністрації лікувального закладу, де сталася смерть.
3.3. Заява про реєстрацію смерті повинна бути зроблена не пізніше трьох діб з дня смерті чи виявлення трупа, а в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть форми N 106/о-95, або фельдшерської довідки про смерть форми N 106-1/о-95 (затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 03.07.95 N 124, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 01.08.95 за N 266/802), чи висновку судово-медичної експертизи, прокурора - не пізніше п`яти діб.
3.5. Підставою для реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форми N 106/о-95) або фельдшерська довідка про смерть (форми N 106-1/о-95), видані лікувальним закладом, рішення суду про встановлення факту смерті чи оголошення громадянина померлим, а також повідомлення з місць позбавлення волі, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника запису акта про смерть.
3.15. Якщо заява про реєстрацію смерті надійшла після закінчення року з дня настання смерті, то реєстрація провадиться за місцем проживання заявника за наявності лікарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть установленої форми в книзі реєстрації поновлених записів актів про смерть на загальних підставах як первинна, без складання висновку, але після перевірки наявності реєстрації смерті за місцем настання смерті, за місцем останнього проживання заявника, за місцем поховання чи виявлення трупа.
Отже, особи, які виявили ознаки смерті іншої людини, мали повідомити заклад охорони здоров`я, а заява про реєстрацію смерті в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть або фельдшерської довідки про смерть встановленої форми, має бути зроблена не пізніше п`яти діб з дня смерті. Однак, як вбачається із пояснень заявниці ніхто до працівників закладів охорони здоров`я чи працівників правоохоронних органів про смерть ОСОБА_2 не повідомляв, із заявою про реєстрацію смерті у встановлений термін не звертався.
Як роз`яснено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 №5 заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. 
Разом з тим, надані заявником довідки видані майже через 17 років після зазначеної в них дати смерті особи, в довідках відсутня інформація щодо первинних документів, на підставі яких виконавчі комітети сільських рад підтверджують факт смерті ОСОБА_2 . 
Долучений до справи Акт також не відповідає вимогам статей 77,78,79,80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Таким чином, суд не може вважати надані заявником документи належними та достовірними доказами.
Тобто, заявницею не зазначено та не надано суду переконливих доказів, що достовірно підтверджують обставини смерті ОСОБА_2 у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, сільської ради, документи на підтвердження понесених витрати по похованню з відповідних ритуальних служб, тощо), не вказано час смерті, не зазначено при яких обставинах настала смерть останнього і чому факт смерті не було зареєстровано.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів.
Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено. 
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 березня 2020 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         судді: