______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року 
м. Чернівці

справа №726/680/19
провадження 822/746/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з
розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
апеляційна скарга  ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 травня 2020 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування позову посилався на те, що 13 липня 2017 року він надав ОСОБА_2 3500 доларів США строком до 13 лютого 2018 року, про що відповідачкою була складена та надана позивачу письмова розписка. Також вона зобов`язалася повернути борг рівними частинами, по 500 доларів США, щомісячно. 
Враховуючи те, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за борговою розпискою від 13 липня 2017 року, а тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних за час прострочення виконання зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України, за період з 15 лютого 2018 року по 28 листопада 2019 року, в розмірі 3160, 77 доларів США та вирішити питання про судові витрати по справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 травня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг із урахуванням трьох відсотків річних, а саме, 3160,77 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позов є доведеним та обґрунтованим, оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, згідно боргової розписки від 13 липня 2017 року, а тому у позивача ОСОБА_1 виникло право на стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних, на суму заборгованості, яка зазначена у розписці, за період з 15 лютого 2018 року по 28 листопада 2019 року, в розмірі 3160,77 доларів США.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, зазначає, що після укладення боргової розписки між нею та позивачем було досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя. За рахунок майна відповідач компенсувала борг позивачу за борговою розпискою від 13 липня 2017 року.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки від 13 липня 2017 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 3 500 доларів США та зобов`язалася повернути їх рівними частинами, по 500 доларів США, щомісячно, до 13 лютого 2018 року. 16 липня 2017 року частково повернула борг в розмірі 500 доларів США (а.с.35).
Згідно з розрахунком трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, за період з 15 лютого 2018 року по 28 листопада 2019 року, складає 160,77 доларів США (а.с. 10).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких
виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
З наданої суду та дослідженої в судовому засіданні оригіналу розписки від 13 липня 2017 року ( а.с.35) вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 3 500 доларів США та зобов`язалася повернути їх рівними частинами, по 500 доларів США, щомісячно, до 13 лютого 2018 року. 16 липня 2017 року відповідачка частково повернула борг в розмірі 500 доларів США.
Вказаний договір позики у вигляді розписки ОСОБА_2 від 13 липня 2017 року, за якою позичальник зобов`язалася повернути борг 13 лютого 2018 року, недійсним у встановленому законом порядку відповідачем не визнавався.
Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. 
За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Таким чином, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.
При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. На підставі вказаних обставин, суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача суми позики.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 березня 2020 року у справі № 355/1301/18.
Матеріали справи не містять доказів виконання зобов`язання з повернення позики.
Відповідно до положень ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної інстанції про те, що в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 передала спільне сумісне майно ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Апеляційний суд погоджується із визначеним позивачем розміром трьох відсотків річних у розмірі 160 доларів США 77 центів.
Беручи до уваги, що відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання, згідно боргової розписки, гроші повернула частково, лише 500 доларів США, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у позивача ОСОБА_1 виникло право на стягнення з ОСОБА_2 трьох процентів річних, на суму заборгованості, яка зазначена у розписці, за період з 15 лютого 2018 року по 28 листопада 2019 року, в розмірі 3160,77 доларів США.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий                                           М.І. Кулянда
Судді: Н.К.Височанська 
І.М.Литвинюк