ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 33/807/726/20
Єдиний унікальний № 336/4372/20 Головуючий в 1-й інстанції – Зарютін П.В.
Категорія – ст. 130 ч.1 КУпАП Доповідач в 2-й інстанції – Білоконев В.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Білоконев В.М., розглянувши клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яке викладено в апеляційній скарзі, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в:

постановою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2020 року  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр-на України, не працює, мешкає в АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10200 гривень та з позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 гр. 40 коп. в дохід держави.

Як зазначено в постанові, 08.08.2020 року о 22-13 год. ОСОБА_1 в м. Запоріжжі по вул. Цитрусовій, 8-Б керував автомобілем «ЗАЗ 1102», держномер НОМЕР_1 , та на вимогу працівника поліції відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якому міститься клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження наведеної вище постанови, посилаючись на те, що після отримання постанови суду він пережив страшний стрес і лише через декілька тижнів він зміг достатньо поправити своє здоров`я та зміг звернутися до адвоката за юридичною допомогою, крім того не мав грошових коштів на оплату послуг адвоката, а про право на безоплатну правову допомогу йому роз`яснив адвокат лише після його звернення. По суті скарги просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи та доводи наведені у скарзі, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 27 серпня 2020 року з огляду на наступне.

Відповідно до норм, викладених у статті 289, частині 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. 

ОСОБА_1 апеляційну скаргу на постанову судді від 27.08.2020 року подав 29.09.2020 року (згідно вхідного штампу суду), тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження (кінцевий строк подачі скарги припадав на 07.09.2020 року, робочий день понеділок).

Доводи ОСОБА_1 про те, що після отримання постанови суду він пережив страшний стрес і лише через декілька тижнів він зміг достатньо поправити своє здоров`я та зміг звернутися до адвоката за юридичною допомогою, крім того не мав грошових коштів на оплату послуг адвоката, а про право на безоплатну правову допомогу йому роз`яснив адвокат лише після його звернення, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання, призначене на 27.08.2020 року, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення на його ім`я, міститься підпис та дата вручення 26.08.2020 року (а.с. 17), незважаючи на це, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв або клопотань про відкладення справи до суду не надав, після розгляду справи 27.08.2020 року йому було направлено копію постанови для відома, з вищевказаного вбачається, що  ОСОБА_1  був обізнаний про перебіг справи щодо нього, а суд прийняв всі міри та заходи для того, щоб належним чином повідомити його про дату, час і місце розгляду справи, щоб зберегти його право як бути присутнім при розгляді справи так і на своєчасне оскарження постанови суду.

Вищевказану постанову судом винесено саме в цей день, 27.08.2020 року, суд прийшов до переконання про можливість розгляду даної справи у його відсутність, так як,  ОСОБА_1 був належним чином сповіщений про дату та час слухання справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції (до закінчення строку на апеляційне оскарження) і ознайомився повністю з матеріалами справи. 

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 

Заяв або клопотань про відкладення справи від ОСОБА_1 до суду не надходило.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути присутньою на засіданні. Ця можливість випливає із об`єкта і цілі статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, передбачає можливість вказаної особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

На підставі ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя повинен це зробити в розумні строки, а на підставі ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Законність та обґрунтованість такого висновку, підтверджується також постановою Верховного Суду (Велика Палата) від 23.08.2018 року. 

Верховний Суд, зокрема, відзначив про те, що суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч.1 ст. 268 КУпАП, не є абсолютним.

Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що такі обставини не можуть свідчить про недотримання прав особи та норм чинного законодавства.

З наведеного вище вбачається, що ОСОБА_1  був обізнаний щодо вищевказаної події, йому було повідомлено про час та дату слухання справи, до закінчення строку на апеляційне оскарження був ознайомлений з матеріалами справи, отримав копію постанови, з вказаного вбачається, що ОСОБА_1 мав реальну нагоду як бути присутнім при розгляді справи, так в подальшому оскаржити постанову у встановлений законом строк, однак не скористався своїми правами.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини, у своїх рішеннях, вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2010 року у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Як встановила судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2015 року №5-103кс15, для особи, яка оспорює рішення, ухвалене за викликом цієї особи, але без її участі, початком (початковим моментом) перебігу строку для подання апеляційної скарги є момент проголошення такого рішення.

Тому, посилання ОСОБА_1 на той факт, що він не міг оскаржити постанову через те, що після отримання постанови суду він пережив страшний стрес і лише через декілька тижнів він зміг достатньо поправити своє здоров`я та зміг звернутися до адвоката за юридичною допомогою, крім того не мав грошових коштів на оплату послуг адвоката, а про право на безоплатну правову допомогу йому роз`яснив адвокат лише після його звернення, зважаючи на вищевикладене, а саме про його обізнаність про перебіг справи щодо нього і можливість оскаржити у встановлений законом строк, на строки апеляційного оскарження не впливає і саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. 

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. 
       
Під поважними підставами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з обставинами, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Інші докази, які могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови судді від 27.08.2020 року стосовно нього.

Керуючись ст. ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

п о с т а н о в и в:

відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2020 року, у зв`язку з чим повернути йому апеляційну скаргу із доданими до неї матеріалами.
Постанова Запорізького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду                 В.М. Білоконев

Дата документу  Справа № 336/4372/20