ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4553/20 Справа № 212/8499/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/8499/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «173 квартал»,
відповідачі –  ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «АУГУСТ АЛЬЯНС», 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горбенко Інна Василівна, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року, яка ухвалена суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2019 року позивач ТОВ «173 квартал» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АУГУСТ АЛЬЯНС», третя особа Криворізька міська рада, про скасування рішень та визнання актів недійсними. 
Разом з позовом ним подано до суду заяву про забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна: 2/10 частки споруди торговельно-зупиночного комплексу «173 квартал» що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги про забезпечення позову позивач мотивує тим, що вони виникли у зв`язку з порушенням прав ТОВ «173 квартал» як землекористувача земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1211000000:04:447:00030).
ОСОБА_1 незаконно, на підставі нечинного документу - скасованого рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.04.2010р. у справі №2-1039/2010, зареєстрував за собою право власності на 2/10 частки споруди торговельно-зупиночного комплексу «173 квартал», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване державним реєстратором Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Прокопович Ганною Михайлівною, якою було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44003971 від 13.11.2018 року.
В подальшому, всупереч тому, що він не мав права розпоряджатись нерухомим майном, ОСОБА_1 відчужив частку Споруди за актом приймання-передачі від 24.04.2019 року Товариству  з обмеженою відповідальністю «АУГУСТ АЛЬЯНС». Право власності за ТОВ «АУГУСТ АЛЬЯНС» на частку Споруди зареєстроване державним реєстратором Прокопович Г.М. обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації», якою прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47139241 від 31.05.2019 року.
При цьому, вказана частка споруди знаходиться на земельній ділянці (кадастровий номер 1211000000:04:447:00030), яку орендує ТОВ «173 квартал», а у зв`язку з реєстрацією права власності на частку споруди, позивач не може користуватися всією земельною ділянкою та здійснити на ній будівництво торговельного комплексу, з метою побудови якого й було надано земельну ділянку в оренду.
Нещодавно позивачу стало відомо, що на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна від 21.10.2019 року, укладеного між ТОВ «АУГУС АЛЬЯНС» та ОСОБА_1 , останній знову набув право власності на частку споруди. Право власності було зареєстроване державним реєстратором Комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації» Профатіловою Мариною Сергіївною, якою було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49328854 від 24.10.2019 року.
Зважаючи, що за час розгляду судової справи ОСОБА_1 може знову розпорядитись часткою Споруди (відчужити її третій особі), що потягне за собою наступну реєстрацію права власності, а це в свою чергу унеможливить виконання рішення суду в даній справі у разі задоволення позовних вимог, оскільки для скасування рішень державного реєстратора, заявлених в позові, необхідно буде знову ж таки скасовувати наступне рішення про реєстрацію права власності, просив заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії, щодо нерухомого майна: 2/10 частки споруди торговельно-зупиночного комплексу «173 квартал» що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «173 квартал» про забезпечення позову - задоволено.
Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна: 2/10 частки споруди торговельно-зупиночного комплексу «173 квартал», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горбенко І.В., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову повністю, посилаючись на її необгрунтованість.
Вказує, що позивач посилається на обставини з питань набуття права власності ОСОБА_1 , які є предметом розгляду справи і будуть вирішуватись судом в цій справі, і є такими, що не встановлені та не вирішені судом. 
Позивачем не надано жодного доказу перешкод у будівництві торговельного комплексу. В зв`язку з чим, на думку відповідача, заява не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами про те, що існує реальна загроза ускладнення виконання рішення суду, а також, що існують правові підстави взагалі стверджувати про обставини щодо проблем будівництва та землекористування.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи,позивач зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Горбенко І.В., відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АУГУСТ АЛЬЯНС», будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Горбенко І.В. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку з її відрядженням до міста Києва, яке колегією суддів залишено без задоволення з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.
Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.
Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. 
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Як слідує з матеріалів справи, апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горбенко І.В. на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року було відкрито ухвалою суду від 18 березня 2020 року (а.с. 54) та справа була призначена до розгляду на 11 годин 00 хвилин 22 квітня 2020 року (а.с.55).
22 квітня 2020 року судовий розгляд було відкладено на 11 годин 40 хвилин 02 червня 2020 року, за заявою представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Горбенко І.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину (а.с. 65,87).
02 червня 2020 року судовий розгляд було відкладено на 11 годин 00 хвилин 26 серпня 2020 року, за заявою відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину, а також в зв`язку із знаходженням представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Горбенко І.В. на лікуванні (а.с.98,102-103 ).
При цьому,  зважаючи на технічну можливість проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCom, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду, з урахуванням  рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, ухвалою суду, яка у встановленому порядку була опублікована  в Єдиному державному реєстрі судових рішень,   було роз`яснено  учасникам справи, що вони можуть брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCom.
Однак, учасники справи правом на участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCom не скористались.
Натомість, 26 серпня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Горбенко І.В. повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її перебуванням за межами міста Кривого Рогу для участі у Київському апеляційному суді та Господарському суді міста Києва. Тобто, адвокат Горбенко І.В. на власний розсуд скористалась своїм правом бути присутньою в інших судових засіданнях, у зв`язку з чим, зважаючи на неодноразові відкладення справи за її клопотаннями та клопотанням відповідача ОСОБА_2 , колегія суддів вважає причини неявки, як відповідача ОСОБА_1 , так і його представника – адвоката Горбенко І.В. в судове засідання неповажними.
Виходячи з  норм  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Горбенко І.В., а також відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АУГУСТ АЛЬЯНС», в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, представника ТОВ «173 квартал» - адвоката Лозицького О.П., перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог, заяви про забезпечення позову, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. 
Задовольняючи заяву ТОВ «173 квартал» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам. Крім того, суд дійшов висновку що наявні всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження відповідачем належного йому майна, що в свою чергу призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
При цьому, в пунктах третьому та четвертому вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року судам роз`яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг   позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2019 року позивач ТОВ «173 квартал» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АУГУСТ АЛЬЯНС» про скасування рішень та визнання актів недійсними. Вимоги мотивовані тим, що позовні вимоги виникли у зв`язку з порушенням прав ТОВ «173 квартал», як землекористувача земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 1211000000:04:447:00030).
У позовній заяві зазначається, що підставою для звернення до суду з вказаним позовом стала незаконна реєстрація права власності на частку спірної споруди за ОСОБА_1 та подальшою реєстрацією переходу права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «АУГУСТ АЛЬЯНС».
Отже, набуття права власності ОСОБА_1 на частину споруди та подальшого її відчуження, порушує право землекористувача, а саме ТОВ «173 квартал», закінчити будівництво торговельного комплексу на земельній ділянці, яка й була отримана ним в орендне користування саме з цією метою. 
За вказаних обставин, посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність належних доказів у справі про те, що існує реальна загроза ускладнення виконання рішення суду, а також що існують правові підстави взагалі стверджувати про обставини щодо проблем будівництва та землекористування є не обґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи та вимогами закону, тобто підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, крім того, на час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд не розглядає спір по суті та оцінку позовним вимогам не надає.
Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову у справі.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горбенко І.В., зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду обґрунтована і підтверджується письмовими матеріалами справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє  адвокат Горбенко Інна Василівна  залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: