ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1121/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/945/20 Категорія:  	Степченко М. Ю. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 липня 2020 року : Черкаський  апеляційний суд в складі:

суддів                                            Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М. 
за участю секретаря                          Анкудінов О.І.                                       

                       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Степченко М.Ю. у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и в :

               У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
               Заява мотивована тим, що на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх батьком є ОСОБА_2 , який не надає в добровільному порядку допомоги на їх утримання.
               На підставі викладеного, заявниця просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 квітня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. 
Ухвала мотивована тим, що в заяві про видачу судового наказу зазначено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.
                       Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги за заявою про видачу судового наказу задовольнити повністю. 
               В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції застосував надмірний формалізм при вирішенні питання про видачу судового наказу про стягнення аліментів і помилково визнав такими, що дають підстави для відмови у видачі судового наказу зазначені вимоги в позовній заяві, зокрема, щодо зазначення мінімального гарантовано визначеного розміру аліментів на одну дитину (не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) визначеного ч.2 ст.182 СК України. Крім того зазначає, що судом першої інстанції порушено порядок повідомлення про прийняте рішення. 
Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.
               Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
       Відповідно до частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття.
Частиною 5 статті 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Так, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України передбачено можливість видачі судового наказу за вимогою про стягнення аліментів у відповідній частині від заробітку боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку.
Тобто, даною нормою обмежено верхній розмір стягуваних аліментів, нижній же розмір належних до стягнення у такому випадку аліментів закріплений відповідною нормою матеріального права, на якій, згідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, має ґрунтуватися судовий наказ, - у даному випадку на ч. 2 ст. 182 СК України, за якою мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, дане положення закону є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання, мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.
Зважаючи на викладене, вимогу заяви про стягнення встановленого законом мінімального розміру аліментів не можна вважати вимогою, яка не відповідає положенням ст. 161 ЦПК України, як було, зокрема, зазначено судом першої інстанції.
Розмір аліментів встановлений матеріальним законом - СК України, ЦПК України визначено процесуальний порядок розгляду цивільних справ і процесуальний закон не змінює розміру аліментів, визначеного СК України.
За вказаних обставин висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу, є помилковим.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи, що ухвалення судового рішення за заявою про видачу судового наказу, на даному етапі процесу, перебуває поза межами повноважень суду апеляційної інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом скасування ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України.
               Керуючись ст. ст. 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,- 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 квітня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складений 9 липня 2020 року.

Судді