УХВАЛА

02 липня 2020 року     
Київ
справа № 200/4972/19-а
адміністративне провадження № К/9901/15371/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу  Головного управління ДПС у Донецькій області, яке є правонаступником Головного управління ДФС у Донецькій області, на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 у справі №200/4972/19-а за позовом Приватного акціонерного товариства «КДЗ» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Вперше касаційна скарга у цій справі подана Головним управлінням ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС) 24.12.2019, яку Верховний Суд ухвалою від 17.01.2020 повернув з тих підстав, що скаржник не обґрунтував своїх вимог із зазначенням того, у чому саме полягає: неправильне застосування норм матеріального права (неправильно розтлумачено закон або застосовано закон, який не підлягав застосуванню, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню) чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, що призвело до постановлення незаконних судових рішень.
Вдруге касаційна скарга у цій справі подана 16.04.2020, яка ухвалою Верховного Суду від 27.04.2020 була повернута, як така, що не містить підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. При цьому, суд зазначив, що у касаційній скарзі процитовано норми права, що регулюють спірні правовідносини, а доводи скаржника зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Звертаючись до суду з касаційною скаргою втретє, скаржник не виправив недоліків касаційної скарги, на які вказав Верховний Суд в ухвалах від 17.01.2020 та від 27.04.2020. Судом було акцентовано увагу скаржника про необхідність викладення підстав касаційного оскарження з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Проте касаційна скарга фактично дублює зміст тих, які вже було повернуто судом як такі, що не містили підстав касаційного оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2019 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 у цій справі. Скаржник формально зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки суд першої та апеляційної інстанцій застосовав норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Разом з тим, скаржник не наводить ані конкретної норми права, яка врегульовує спір, але щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, ані належного обґрунтування в чому полягає помилка судів у її застосуванні та як, на думку скаржника, така норма має застосовуватися у подібних правовідносинах. Зазначене свідчить про формальний підхід відповідача до оформлення касаційної скарги. Касаційна скарга містить виключно обставини справи, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень.
Верховний Суд вже звертав увагу скаржника, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Проте, подаючи касаційну скаргу втретє Головне управління ДПС у Донецькій області так і не наводить обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в обов`язковому взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга  Головного управління ДПС у Донецькій області підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження  рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2019 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019..
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  Головного управління ДПС у Донецькій області, яке є правонаступником Головного управління ДФС у Донецькій області, на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.07.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 у справі №200/4972/19-а за позовом Приватного акціонерного товариства «КДЗ» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень -  повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                  М.М. Гімон