П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/10476/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Чернова Ганна Валеріївна  
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
11 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Граб Л.С.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року  (місце ухвалення рішення - м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), у якому просив суд:
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в призначенні йому пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зі зниженням пенсійного віку на 7 років протиправною;
- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 7 років.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву від 02.07.2020 про розгляд справи без його участі, доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання від 06.07.2020 про розгляд справи без його участі, та просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2    ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, категорія 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 30.09.2003.
13.05.2019 позивач звернувся до Коростишівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (вх.№124).
Листом №163/03-09 від 21.08.2019 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожив у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 6 років 3 місяці 4 дні та підстав для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 4 роки немає. 
А саме, згідно довідки від 12.12.2016 № 543, виданої виконавчим комітетом Повчанської сільської ради Лугинського району, ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав в с.Рудня-Повчанська Лугинського району, яке відноситься до зони безумовного відселення в період з 10.08.1986 по 15.11.1993. 
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 06.05.1984, у період з 27.05.1984 року по 21.05.1986 року, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії. 
Згідно диплому НОМЕР_3 від 01.07.1987, позивач у період з 01.09.1983 у по 01.07.1987 навчався у Ірпінському сільськогосподарському технікумі бухгалтерського обліку. Відповідно до довідки від 10.06.2019 № 246, виданої відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України "Ірпінський економічний коледж", який є правонаступником Ірпінського сільськогосподарського технікуму, позивач у 1983 році був зарахований на 2 курс денного відділення Ірпінського сільськогосподарського технікуму бухгалтерського обліку, згідно наказу від 17.05.1984 №82 надано академічну відпустку у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії, після строкової військової служби поновлено учнем денного відділення з 01.06.1986 згідно наказу від 13.06.1986 №60.

Так, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років - зменшення віку передбачено на 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років (абзац 4).
*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз ст.55 зазначеного закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз.4 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 4 роки.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за кожний рік проживання/роботи.

Згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача, його страховий стаж складає понад 15 років.
Як вбачається із довідки, від 12.12.2016 № 543, виданої виконавчим комітетом Повчанської сільської ради Лугинського району, ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав в с.Рудня-Повчанська Лугинського району, Житомирської області в період з 10.08.1986 по 15.11.1993.
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 р. N106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" с.Рудня-Повчанська Лугинського району Житомирської області віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
В той же час, у відповідності до військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 06.05.1984, у період з 27.05.1984 по 21.05.1986, позивач проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії у військовій частині 34154-У та НОМЕР_4 .
Згідно відомостей трудової книжки, диплому НОМЕР_3 від 01.07.1987 та довідки від 10.06.2019 № 246, виданої відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України "Ірпінський економічний коледж", позивач у період з 01.09.1983 по 01.07.1987 навчався у Ірпінському сільськогосподарському технікумі бухгалтерського обліку на денному відділенні. Згідно наказу від 17.05.1984 №82 позивачу надано академічну відпустку у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії, після строкової військової служби поновлено учнем денного відділення з 01.06.1986 згідно наказу від 13.06.1986 №60.
Отже, з 01.06.1986 по 01.07.1987 позивач перебував на денній формі навчання у м.Ірпінь, Ірпінського сільськогосподарського технікуму бухгалтерського обліку.

Як було зазначено вище, обов`язковою умовою для зниження пенсійного віку згідно абзацу 4 пункту 1 частини 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення обставин саме постійного проживання (постійної роботи) особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 1 січня 1993 року та в подальшому.
Проте в даному випадку факт навчання ОСОБА_1 на денній формі навчання в Ірпінському сільськогосподарському технікумі бухгалтерського обліку виключає можливість його постійного проживання в с.Рудня-Повчанська Лугинського району Житомирської області в період з 01.06.1986 по 01.07.1987.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач постійно проживав в с.Рудня-Повчанська Лугинського району Житомирської області з 02.07.1987 по 15.11.1993, тобто 6 років 4 місяці 13 днів, що дає право позивачу для зниження пенсійного віку у відповідності до приписів ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 6 років.
Доказів постійного проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, для застосування початкової величини зниження пенсійного віку позивачем не надано. В момент аварії і до 21.05.1986 позивач проходив строкову військову службу, а з 01.06.1986 по 31.07.1986 перебував на навчанні в м.Ірпінь.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Позивач станом на 14.05.2019 досяг 53 років, а отже, з урахуванням зниження пенсійного віку на 6 років, на вказану дату не набув права на отримання пенсії у відповідності до абзацу 4 пункту 1 частини 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 7 років є правомірною.
Тож, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги  не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття  та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Сторчак В. Ю.