ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4651/20 Справа № 191/2892/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
 
за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання дій незаконними, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання дій незаконними.
        В обґрунтування позову зазначив, що з січня 2011 року вона працює на посаді юрисконсульта структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». 
       З 03 січня 2019 року позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
        У липні 2019 року позивачу випадково стало відомо про те, що посада юрисконсульта 2 категорії, яку вона обіймає, вилучена зі штатного розпису. 
       Вважає, що діями відповідача були порушені її права, оскільки під час її перебування у відпустці по догляду за дитиною відповідач не мав права вилучати її посаду зі штатного розпису. 
       Враховуючи зазначене, позивач просила суд визнати незаконними дії посадових осіб Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» щодо виведення зі штатного розпису структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» посади юрисконсульта 2 категорії під час перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.1-4).
       Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерним товариством «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання дії незаконними задоволено у повному обсязі.
       Визнано незаконними дії посадових осіб Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» щодо виведення зі штатного розпису структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» посади юрисконсульта 2 категорії під час перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
       Вирішено питання щодо судового збору (а.с.94-95).
Не погодившись з рішенням суду, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. 
Зазначає, що позивачем не обрано належного способу захисту, який передбачений у ст.5 ЦПК України, ст.232 КЗпП України (а.с.94-95).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що факт того, що позивач працює на посаді юрисконсульта структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» сторонами не оспорювався і підтверджується наданими позивачем письмовими доказами.
       З 03 січня 2019 року позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, а також довідкою Міністерства праці та соціальної політики про призначення позивачу щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини.
       З 01 липня 2019 року посада юрисконсульта 2 категорії, яку обіймає позивач, вилучена зі штатного розпису, що вбачається з копії наказу про зміни до штатного розпису, а також з повідомлення В .о. начальника Синельниківського локомотивного депо від 25 липня 2019 року.
       Як вбачається з повідомлення первинної профспілкової організації Синельниківського локомотивного депо від 18 жовтня 2019 року адміністрація підприємства здійснила скорочення посади юрисконсульта 2 категорії з порушенням законодавства України, оскільки позивач наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і вказана посада не підлягає виведенню поза штат. Крім того, до профспілкового комітету адміністрацією підприємства не було зроблено подання на вивільнення працівника зі скороченням штату.
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виведення посади зі штатного розкладу підприємства означає про її ліквідацію, що у даному випадку суперечить вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України.

       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
       За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Однак, позивачем не наведено в чому полягає порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів зі сторони відповідача та яких саме.
       Колегія суддів зазначає, що суд не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.
       Враховуючи правову позицію висловлену Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в Ухвалі від 28 січня 2009 року у справі № 6-14292св08, нормами трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільність скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.
       Колегія суддів вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту її прав, оскільки позивач фактично оскаржує наказ про внесення змін до штатного розпису підприємства, що стосується виключно внутрішньої діяльності відповідача, в даному випадку, суд не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішенню суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити.
Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про визнання дій незаконними - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
Судді: