СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2020 р.                                                                       Справа № 922/153/20  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.
Розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги:
1) Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків (вх. №1113 Х/2),
2) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", м. Київ (вх. 1114 Х/2),
на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 (повний текст складено 16.03.2020) у справі №922/153/20 (суддя Хотенець П.В.)
за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка",   м. Київ,
до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків,
про стягнення 18569,43 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка"  (надалі - ПрАТ "СК "Уніка") звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (надалі - ТДВ "МСК") про стягнення 18569,43 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (Каско) №370005/4605/0000092 26.06.2018, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) та пошкодження автомобіля марки Ford Kuga, державний номер НОМЕР_1 , виплачено страхове відшкодування, тому позивачем відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Geely JL 7162, державний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серія AK  № 2823333).
Разом з тим, в позовній заяві ПрАТ "СК "Уніка" наведено попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., які позивач  поніс та має намір понести у зв`язку з розглядом справи в господарському суді першої інстанції, а також докази понесення ним цих витрат.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 18569,43 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації, 2102,00 грн. судового збору та 3000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ТДВ "МСК" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів, скаржник зазначає наступне:
- судом першої інстанції залишено поза увагою, що страхове відшкодування в розмірі 19569,43 грн. сплачено ПрАТ "СК "Уніка" за умовами Договору страхування безпідставно, оскільки страховим ризиком відповідно до п. 1.2.1. його умов є пошкодження внаслідок ДТП застрахованого автомобілю - Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_3 ; разом з тим, страховий випадок мав місце відносно транспортного засобу Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , який не був застрахований позивачем за умовами договору страхування; 
- судом безпідставно не було досліджено та враховано, що відповідач 22.04.2019 одержав претензію позивача (вих. 2339) щодо сплати страхового відшкодування в розмірі 19569,43 грн., проте до неї не було додано жодного з додатків, визначеного самою ж претензією; в свою чергу відповідачем на адресу позивача 24.04.2019 направлено лист (запит) з пропозицією додатково надати всі додатки, визначені претензією (вих. 2339) та фотоматеріали огляду пошкодженого автомобіля, а також зазначено, що питання щодо виплати страхового відшкодування буде розглянуто після надання вказаних документів у встановлений Законом строк; проте, документи, зазначені в запиті відповідача позивачем до теперішнього часу так і не надано;
 - апелянт-1 зазначає про відсутність доказів порушення прав позивача діями відповідача, оскільки вимога ТДВ "МСК" щодо надання необхідних документів для виплати страхового відшкодування відповідає положенням законодавства, адже без надання відповідних додатків до претензії відповідач не мав можливості прийняти рішення відносно заяви позивача про виплату страхового відшкодування;
-          крім того, звернення позивача із даним позовом є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими закон пов`язує  існування порушених прав позивача, тому що останній не позбавлений можливості звернутись до відповідача у визначеному порядку з вимогою про виплату спірного страхового відшкодування, а у випадку нездійснення ним такої виплати у визначені строки або повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у її виплаті, він може повторно звернутись із позовом до суду;
-           як вказує апелянт, позивач не запросив відповідача на огляд вказаного пошкодженого транспортного засобу, не надав в досудовому порядку вирішення спору відповідні документи (акт огляду, кольорові фотознімки пошкоджень, тощо) внаслідок чого відповідач не мав змоги належним чином встановити факт, причини настання страхового випадку, обсяг, характер, пошкоджень та розмір збитку в т.ч. шляхом залучення аварійного комісару, оцінювача, судового експерта;
-          за твердженням скаржника, позивачем не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості розміру виплаченого ним страхового відшкодування, що є порушенням вимог ст.ст. 74, 77-79 ГПК України.  
Разом з тим, ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" також не погодилось з ухваленим рішенням та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20 в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в повному обсязі у розмірі 5000,00 грн.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт-2 зазначає про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду, обставинам справи. За твердженням скаржника, господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у даній справі достатньою та співрозмірною сумою оплати послуг адвокату є 3000,00 грн., оскільки:
- позивачем документально підтверджено обґрунтованість понесених ним витрат на правову допомогу, а також розрахунок цих витрат саме в розмірі 5000,00 грн.;
-  питання щодо розумності та обґрунтованості витрат на професійну правову допомогу також підтверджено рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 № 17, яким затверджено розмір адвокатського гонорару, зокрема, за складання позовної заяви в господарському судочинстві розмір гонорару складає від 4000,00 грн.; аналогічні рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару затвердила Рада адвокатів Чернігівської області в рішенні від 16.02.2018 №57; таку ж позицію позивача прийняв Господарський суд Харківської області від 16.09.2019 у справі №922/1671/19, в якому судом взято до уваги вказані рекомендації Ради адвокатів та стягнуто витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.; 
- апелянт-2 також посилається на наявний в матеріалах справи Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги, в якому детально та прозоро зазначено ціноутворення, а також зафіксовано вартість правової допомоги в сумі 5000,00 грн., яка сплачується позивачем на рахунок АБ "Адовкатське бюро Олександра Лисова "Еквіт".

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2020 та протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 10.04.2020 для розгляду апеляційних скарг сформовано колегію суддів у наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), суддя                Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2020 відкрито апеляційне провадження за скаргами ТДВ "МСК" та ПрАТ "СК "Уніка" на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20; об`єднано в одне апеляційне провадження вказані скарги; встановлено учасникам справи строк до 28.04.2020 для подання відзивів на апеляційні скарги, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання учасникам провадження; розгляд апеляційних скарг ТДВ "МСК" та ПрАТ "СК "Уніка" на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20 ухвалено розпочати з 29.04.2020 без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 28.04.2020 від ТДВ "МСК", відповідач заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги ПрАТ "СК "Уніка", просив суд задовольнити подану ним апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20. За доводами відповідача судом першої інстанції було вірно визначено суму витрат на правничу допомогу, у відповідності до критеріїв співрозмірності, розумності, складності справи та інших істотних обставин. Разом з тим, судом не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 05.05.2020 від ПрАТ "СК "Уніка", позивач заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, просив суд залишити рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог без змін. В обґрунтування своєї юридичної позиції вказав на наступне:
- відповідач безпідставно посилається на ненадання позивачем до заяви про виплату страхового відшкодування документів (договору страхування, страхового акту, платіжного доручення, тощо), оскільки, по-перше: до вказаної заяви (вих. №24791 від 16.04.2019) про виплату страхового відшкодування було додано перелік документів (наказ, страховий акт, заява про виплату, пояснення щодо події, довідка УПП, звіт, рахунок СТО, договір страхування, тощо), які зазначені в додатках до цієї заяви; по-друге, відповідач не скористався своїм правом на запит цих документів у позивача, у зв`язку з чим останнім не доведено об`єктивну неможливість отримати необхідні докази для перевірки страхового випадку;
- щодо доводів відповідача про те, що його не запросили на огляд пошкодженого автомобіля, то, за твердження позивача, відповідно до вимог п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у нього є лише право, а не обов`язок запрошувати представника відповідача на огляд автомобіля.
15.05.2020 на адресу апеляційного суду від ПрАТ "СК "Уніка" надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач виклав свої заперечення щодо відзиву на апеляційну скаргу відповідача, та зазначив, що адвокатом Лисовим О.О. було доведено фактичний розмір витрат на правову допомогу, який відповідає рекомендаціям Ради Адвокатів Харківської та Чернігівської областей, а тому такі витрати не є завищеними. 
Як вже зазначалось вище, вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи ч. 10 ст. 270 ГПК України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.07.2018 між ПрАТ "СК "Уніка" та ОСОБА_1 (страхувальником) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "Каско" №370005/4605/0000092, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом "Ford Kuga" д/н НОМЕР_4 , його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
01.02.2019 приблизно о 07 год. 10 хв. на Одеській площі в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів "Ford Kuga" д/н НОМЕР_4 та "Geely JL7162" д/н НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ТДВ "МСК" (відповідача) згідно полісу серія АК № 2823333.
У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у ПрАТ "СК "Уніка", транспортний засіб "Ford Kuga" д/н НОМЕР_4 , який належить страхувальнику на праві приватної власності.
Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля "Ford Kuga" д/н НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку СТО від 01.02.2019 склала 19569,43 грн.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2019 у справі №752/3261/19 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП.
За страховим випадком позивачем складено страховий акт №00288576 та було визначено суму страхового відшкодування на підставі розрахунку страхового відшкодування в розмірі 19569,43 грн., виплата якої підтверджується платіжним дорученням № 079187 від 29.03.2019.
При цьому, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Geely JL7162 д.н.з. НОМЕР_5 (винуватця в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди) на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у ТДВ "МСК" згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АК №002823333 (страхова сума по майну 100000,00    грн., франшиза 1000,00 грн,), згідно Розширеної Довідки УПП та Централізованої бази МТСБУ.
В подальшому, з метою врегулювання спору в досудовому порядку позивачем було направлено заяву про страхове відшкодування (вих. № 24791 від 16.04.2019), яку ТДВ "МСК" отримало 22.04.2019. Проте сума боргу відповідачем не була сплачена позивачу у строк передбачений чинним законодавством, що стало наслідком подання даного позову до суду першої інстанції.
Відповідач у своєму відзиві проти позову заперечив, зазначає про неотримання від позивача документів передбачених п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про страхування" (договору страхування, страховий акт, платіжне доручення про сплату відшкодування тощо), які були зазначені додатком у заяві на виплату страхового відшкодування, а 24.04.2019   відповідачем на адресу позивача був направлений лист (запит) з пропозицією додатково надати всі додатки, визначені претензією. За твердженням відповідача, відсутність зазначених документів позбавила ТДВ "МСК" можливості прийняти відповідне рішення щодо виплати відшкодування або відмови у його задоволенні, тому без надання відповідачу відповідних документів, останній не мав можливості прийняти рішення відносно заяви позивача про виплату відшкодування, з урахуванням чого, відповідачем наголошено про те, що позивач передчасно звернувся з даним позовом до суду, оскільки його права та охоронювані законом інтереси з боку відповідача порушені не були. 
Крім того, як вказує відповідач, у довідці Управління патрульної поліції у                м. Києві від 14.04.2019 та постанові Голосіївського районного суду м. Києва встановлено, що з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , проте відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту від 26.06.2018 (п.1.1.5.) позивач здійснював страхування транспортного засобу  Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_3 , тобто ПрАТ "СК "Уніка" взагалі не здійснювало страхування транспортного засобу. Який отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП 01.02.2019 за участі застрахованого транспортного засобу Geely JL7162 д.н.з. НОМЕР_5 .
Як вже зазначалось, Господарським судом Харківської області 10.03.2020 ухвалено рішенням у справі №922/153/20, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а також стягнуто 3000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Приймаючи вказане рішення, господарський суд першої інстанції виходив з приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", а також обставин, відповідно до яких позивач після виплати страхового відшкодування страховику в розмірі 19569,43 грн., отримав право зворотної вимоги до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальності особи, винної у скоєнні ДТП, згідно полісу серії АК № 2823333.
В частині вимог позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. місцевим судом враховано: суму задоволення позовних вимог; ціну позову; проаналізовано позовну заяву та складність спору, що виник між сторонами; у зв`язку з чим визнано достатнім та співрозмірним розмір оплати наданих послуг адвоката в сумі 3000,00 грн., які стягнуто з відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 
Положення цієї статті кореспондується з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування", за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом;
Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.  Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
В частині 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
За приписами ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що ПрАТ "СК Уніка" (страховик) виплатив страхувальнику страхове відшкодування та 16.04.2019 звернувся до ТДВ "МСК" (страховик), яким застраховано автомобіль Geely JL7162 д.н.з. НОМЕР_5 , котрим керував ОСОБА_2 , що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2019 у справі №752/3261/19 визнано винним у скоєнні ДТП, з вимогою про відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування.
Враховуючи норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором страхування, отримав від останнього права кредитора (право вимоги) до ТДВ "МСК", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Geely JL7162 д.н.з. НОМЕР_5 перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.
На підтвердження розміру страхового відшкодування застрахованого транспортного засобу за договором добровільного страхування №370005/4605/0000092 від 26.06.2018 та проведення відшкодування страхувальнику за пошкодження транспортного засобу: Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , позивачем надано:
- копію Договору добровільного страхування наземного транспорту №370005/4605/0000092 від 26.06.2018, предметом якого є страхування транспортного засобу Ford Kuga, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 ; 2017 року випуску.
- копію заяви про подію, що має ознаки страхового випадку №00288576 від 01.02.2019, яка відбулася 01.02.2019 за адресою м. Київ, Одеська площа (Магелан поряд) з транспортним засобом Geely JL7162 д.н.з. НОМЕР_5 , що застрахований ТДВ "МСК" згідно полісу серія НОМЕР_7 , а також пояснення до заяви;
- довідка Національної поліції України щодо ДТП за адресою м. Київ площа Одеська, яка сталася 01.02.2019, зокрема, з транспортним засобом Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 , водій Geely JL7162 д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_2 (правопорушник);
- копію протоколу від 05.02.2019 огляду транспортного засобу Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 , білого кольору, 2017 року випуску;
- копію рахунку №КМдС-0027893 від 01.02.2019 ТОВ "Віді-Край Мотороз"  щодо визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 у розмірі 19569,43 грн.;
- копію звіту ТОВ "Експертно-Асистуюча Компанія "Фаворит" № 9823 від 25.02.2019 щодо розміру матеріального збитку, завданого власникові Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 , ОСОБА_1 в результаті його пошкодження при ДТП у розмірі 20767,08 грн. на підставі огляду та ідентифікації транспортного засобу, зокрема, встановлено ДТЗ Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 ;
- копію ремонтної калькуляції №00288576 від 25.02.2019 із зазначенням робіт, що необхідно провести для відновлювального ремонту транспортного засобу Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 , і вартістю таких робіт у розмірі 20767,08 грн. з ПДВ;
- копію страхового акту №00288576 від 28.03.2019 за яким подія, що сталася 01.02.2019 із застрахованим ТЗ Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 ,кваліфікована як страховий випадок;
- копію постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 01.03.2019 у справі №752/3261/19 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, що спричинило пошкодження транспортного засобу Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 ;
- копію платіжного доручення №079187 від 29.03.2019 про перрахування ТОВ "Віді-Край Мотороз" грошових коштів за здійснення відновлю6ваного ремонту транспортного засобу Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_1 , на суму 19569,43 грн.;
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 12 Закону передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 транспортний засіб - транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
З метою ідентифікації транспортного засобу, згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, виробником транспортному засобу надається ідентифікаційний номер транспортного засобу VIN (Vehicle Identification Number) - структуроване поєднання літерно-цифрових позначень.
Згідно з п. 6.1 вказаної Методики, визначення типу, моделі, версії КТЗ, року його виготовлення, комплектності, укомплектованості, повної маси, робочого об`єму двигуна тощо проводиться на основі даних виробника КТЗ. Визначальним при цьому є ідентифікаційний номер VIN . Ідентифікаційний номер являє собою літерно-цифрове позначення, що складається із 17 знаків, умовно поділених на 3 частини.
Структура і зміст VIN-коду визначаються ДСТУ 3525-97 "Засоби транспортні дорожні. Маркування", які складаються з міжнародного коду виробника КТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів). У разі визначення VIN-коду за цими стандартами передбачається використання арабських цифр і великих літер латинського алфавіту (за винятком літер: "I", "O", "Q").
VIN-код розміщується на нероз`ємних складових частинах кузова або шасі і на спеціально виготовлених номерних табличках (шильдиках).
Тип, модель КТЗ визначаються за міжнародним кодом виробника КТЗ, за описовою частиною VIN-коду (позиції з першої до дев`ятої) та за реєстраційними документами країни-виробника. Перші три символи VIN-коду, як правило, визначають географічну зону, коди країни і виробника КТЗ. Літерно-цифрові позначення в описовій частині VIN-коду (позиції з четвертої до дев`ятої) містять кодовані дані про тип автомобіля, його конструкцію, тип кузова, тип двигуна, конструкцію привода, робочий об`єм двигуна тощо (п.6.2 Методики).
Отже, ідентифікаційний номер транспортного засобу має переважне значення над його реєстраційним номерним знаком, оскільки є незмінним.
Копії документів наданих позивачем, зокрема, договір страхування, протокол огляду транспортного засобу, страховий акт, звіт щодо розміру матеріального збитку окрім державного реєстраційного номеру містять інформацію про номер кузова НОМЕР_6 . 
Вказане свідчить, що саме транспортний засіб ДТЗ Ford Kuga, реєстраційний номер на момент ДТП (01.02.2019) НОМЕР_8 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 , а станом на момент здійснення страхового відшкодування реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова (шасі) НОМЕР_6 , є предметом договору добровільного страхування №370005/4605/0000092 від 26.06.2019 та дорожньо-транспортна пригода 01.02.2019 відбулася саме за участю даного застрахованого автомобіля.
Колегія суддів зазначає, що власник транспортного засобу не позбавлений можливості в будь-який час здійснити заміну державного реєстраційного номеру транспортного засобу, в той же час присвоєний певному автомобілю при виготовленні на заводі виробнику ідентифікаційний номер (VIN-код) нерозривно пов`язаний з цим транспортним засобом як об`єктом цивільних прав, і заміна такого ідентифікаційного коду не допускується (можливе тільки дублювання), саме тому при ідентифікації транспортного засобу, який у даному випадку був учасником ДТП, до уваги береться в першу чергу саме VIN-код, а не державний реєстраційний номер. 
Поряд з викладеним судова колегія враховує, що при зміні державного реєстраційного номеру страхувальник зобов`язаний укласти новий договір або додаткову угоду (або угоду про внесення змін) до договору страхування, докази на підтвердження чого позивачем не надано до суду першої інстанції. Разом з тим, зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки у даному випадку: по-перше, судом досліджено та встановлено, що надані позивачем докази надають змогу суду ідентифікувати пошкоджений в ДТП та застрахований ПрАТ "СК "Уніка" транспортний засіб; по-друге, в будь-якому випадку заміна страхувальником позивача реєстраційних документів та номернрного знаку не знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із страховим випадком, який настав в результаті ДТП.
Слід звернути увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Уніка" надано Договір страхування  №370005/4605/0000092 від 01.07.2018 із зміненним номерним знаком НОМЕР_9 транспортного засобу Ford Kuga, номер кузова (шасі) НОМЕР_6 , але колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, відповідних доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції позивачем не надано, у зв`язку з чим у апеляційного господарського суду відсутні підстави приймати їх до розгляду.
В той же час, відповідач не був позбавлений можливості запросити у позивача відповідні пояснення, в тому числі отримати Договір страхування  №370005/4605/0000092 від 01.07.2018 із зміненним номерним знаком НОМЕР_9 .
Таким чином, наведене у сукупності свідчить про необґрунтованість аргументів апеляційної скарги  ТДВ "МСК" щодо відсутності підстав для проведення ПрАТ "СК "Уніка" відшкодування страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 19569,43 грн. з тих підстав, що предметом Договору добровільного страхування №370005/4605/0000092 від 26.06.2019 є страхування транспортного засобу Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_3 , хоча ДТП, що відбулась 01.02.2019, мала місце з автомобілем Ford Kuga, д.н.з. НОМЕР_4 .
За таких обставин, виплативши страхове відшкодування ПрАТ "СК Уніка" набуло право вимоги до страховика винної особи у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи (1000,00 грн.).
Відносно аргументів апеляційної скарги відповідача про відсутність доказів порушення прав позивача з тих підстав, що останнім проігноровано вимогу ТДВ "МСК" щодо надання необхідних документів для виплати страхового відшкодування, у зв`язку з чим без надання відповідних додатків до претензії відповідач не мав можливості прийняти рішення відносно заяви позивача про виплату страхового відшкодування, судова колегія зазначає наступне.
В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ взятих на себе зобов`язань виключно за умови виконання встановлених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимог, в т.ч. щодо подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання відповідної заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.
Закріплене в положеннях пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто, підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17
Отже, з сукупного аналізу наведених вище норм та враховуючи розподіл обов`язку доказування між сторонами, встановлений ст. 77 ГПК України, саме відповідач, як особа, яка не здійснила позивачу виплату страхового відшкодування, і повинна довести обґрунтованість таких дій або причини відмови в їх виконанні, а саме, що зі сторони позивача мало місце не тільки невиконання ним встановлених Законом обов`язків, а і що саме це невиконання призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Однак, відповідач не обґрунтував та не довів, невиконання позивачем яких саме обов`язків призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, зокрема, враховуючи, що відповідачем було отримано заяву, яка містила відомості про дату і місце скоєння ДТП, його учасників, номери транспортних засобів, номер полісу відповідача, номер договору добровільного страхування відповідача; розмір виплаченого позивачем відшкодування, реквізити для перерахування коштів, номери зв`язку з виконавцем.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що п. 35.2 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає перелік документів, які повинні бути додані до заяви, разом з цим саме по собі недодання якогось з документів до заяви не має бути наслідком для уникнення від здійснення відшкодування або автоматичної відмови у страховій виплаті. Відповідач має довести, що таке ненадання, але за наявності всіх вказаних у заяві відомостей, призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, а також довести, що не міг витребувати у осіб, які мали у своєму розпорядженні відповідні документи та відомості.
В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази у розумінні ст.ст. 76 - 77 ГПК України, якими підтверджується неможливість відповідача встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Самі лише посилання відповідача на відсутність у заяві про виплату страхового відшкодування додатків, за наявності безперешкодної можливості самостійно з`ясувати такі обставини події, є формальною підставою для відмови від здійснення страхового відшкодування.
У взаємозв`язку з викладеним висновком, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернутись до правової позиції Великої Палати Верхового Суду, викладеної в постанові від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, в які зазначено наступне: … Таким чином, у зазначеній нормі (ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. 
За таких обставин посилання апелянта на те, що відсутність додатків до заяви позивача про виплату страхового відшкодування є достатньою підставою для відмови у прийнятті рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування судом апеляційної інстанції визнаються необґрунтованими та відхиляються з вищенаведених мотивів. 
Наявний в матеріалах справи лист ТДВ "МСК" (вих. 1325 від 24.04.2019) (а.с.57, т.1) із вимогою про надання необхідних документів, який, як зазначає відповідач, адресований ПрАТ "СК "Уніка", не може бути оцінений судом як доказ на підтвердження обставин вчинення відповідачем всіх належних та можливих дій для отримання вищевказаних відомостей та переліку документів, які повинні бути додані до заяви, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні докази направлення такого документу позивачу.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Закон надає право відповідачу, якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, він не зміг оцінити її загальний розмір, то - виплатити страхове відшкодування у розмірі шкоди, оціненої відповідачем самостійно (ст. 36.2 Закону).
Разом з цим, відповідач, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості розміру визначеної шкоди, а також на те, що його представника не запросили на огляд автомобіля, чим позбавили права самостійно визначити розмір страхової виплати, будучи достеменно обізнаним про факт ДТП, вказаних в ст. 36.2 Закону дій не вчинив, натомість проігнорував вимогу позивача, а обґрунтованість такої бездіяльності перед судом не доведено.
Відповідачем в процесі розгляду справи в суді першої інстанції не було надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування, хоча таке право чітко передбачено нормами ГПК України, в тому числі заявити до суду клопотання про призначення експертизи. 
Що стосується аргументів апеляційної скарги відповідача відносно недотримання ПрАТ "СК "Уніка" визначеного чинним законодавством України порядку реалізації своїх прав у спірних правовідносинах, з огляду на що право позивача щодо отримання спірної суми страхового відшкодування не порушені і підстави для задоволення позову відсутні, колегія суддів зазначає наступне.
Так, статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що:
- для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:
а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;
б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;
в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;
г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;
ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
- до заяви додаються:
а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;
б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;
в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;
г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;
ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;
д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;
є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;
є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Документи, зазначені у підпунктах "а" - "ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.
З матеріалів справи слідує, що позивач 16.04.2019 подав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.34, т.1), яку останній отримав - 22.04.2019.
Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно з приписами п. 36.2 ст. 36 Закону:
- Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати);
У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення;
Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.
Отже, відповідач був зобов`язаний не пізніше ніж через 90 днів після отримання від позивача заяви про виплату страхового відшкодування (22.04.2019), тобто в строк до 22.07.2019, прийняти рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування та в строк до 22.07.2019 включно направити позивачу відповідне письмове повідомлення. Однак, в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем зазначених дій.
Позивач, звернувся до суду першої інстанції 16.01.2019, тобто приблизно через 6 місяців після того як у відповідача виник обов`язок виплатити страхове відшкодування, посилаючись на те, що відповідач, після спливу визначених ст. 35 Закону 90 днів, протиправно ухиляється від прийняти рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування.
З урахуванням встановленого факту ухилення відповідача від прийняти рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 90 днів з дня отримання повідомлення про виплату страхового відшкодування, колегія суддів зазначає про недотримання відповідачем вимог ст. 35 Закону, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вбачає наявність порушених прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд з урахуванням розміру виплаченого страхування (із вирахуванням суми франшизи) 18569,43 грн. дійшов вірного висновку про обґрунтованість, правомірність та доведеність заявлених вимог. Отже, рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позову є законне та обґрунтоване, тому підлягає залишенню без змін.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач також просив покласти на відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.               В обґрунтування заявлених вимог возивач вказав, що між ним та Адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" було підписано Договір №1/19ю від 11.12.2019, відповідно до якого, Адвокатське бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" зобов`язалося за дорученням ПрАТ "СК "Уніка" надавати правову допомогу та послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників ПрАТ "СК "Уніка", що підтверджується договором про надання правової допомоги. 
Як також встановлено, витрати на професійну правову допомогу Адвокатського бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт", згідно рахунку №13 від 10.01.2020 становлять суму у розмірі 5000,00 грн. 
Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
Судовою колегією вставнолено, що позивачем на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надано до матеріалів справи: копію договору про надання правової допомоги №1/19ю від 11.12.2019, укладений між позивачем та Адвокатським бюро "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт"; копія додатку №1 до договору про надання правової допомоги; розрахунок витрат на правову допомогу на суму 5000,00 грн.;  попередній розрахунок витрат, яку позивач очікує понести на правову допомогу на суму 2500,00 грн.; коопія рахунку №13 від 10.01.2020 про сплату 5000,00 грн.; копія акту про надання послуг №13 від 11.01.2020; платіжне доручення №000878 від 13.01.2020; копія ордеру серія КС №138665 від 12.12.2019; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Лисову О.О.

Із додатку №1 до договору про надання правової допомоги №1/19ю від 11.12.2019 вбачається, що надання правової допомоги ПрАТ "СК "Уніка" у даній справі коштує 5000,00 грн. А у розрахунку витрат на правову допомогу наведено перелік найменування робіт із визначення вартості кожної, всього на суму 5000,00 грн. 
Крім того, згідно акту надання послуг №13 від 11.01.2019 вбачається, що адвокатським бюро було проведено повний зібр та аналіз усіх документів по страховій справі, проведено оцінку наданих клієнтом доказів, обрано спосіб захисту прав, здійснено копіювання всіх документів, підготовлено позовну заяву до суду тощо, вартістю 5000,00 грн.
Вказаний акт підписаний представника сторін та скріплений печатками, що відповідно підтверджує факт надання адвокатським бюро послуг позивачу та прийняття таких послуг позивачем без зауважень.
Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у  ст. 126 ГПК України та у  ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно  ст. 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Разом з тим. колегія суддів враховує, що хоча позивачем і підтверджено фактичне перерахування коштів адвокату на підставі договору, але заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. не відповідає критеріям, що наведені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, а тому враховуючи:  
- той факт, що у даному випадку адвокат не витрачав час на збирання доказів, а здійснив лише їх аналіз, адже всі документи у справі сформовані під час господарського діяльності самого позивача; 
- те, що матеріали справи не містять великої кількості доказів, дослідження та оцінка яких могла б займати велику кількість часу та значних юридичних та спеціальних знань в сфері страхування;  
- що, адвокатом не складалися та не направлялись адвокатські запити, і як вже зазначалось не збирались докази у справі; 
- адвокат не приймав участі у судовому засіданні в суді першої інстанції, а фактично лише подав до суду позовну заяву (на 2 арк.); 
- співрозмірність винагороди за адвокатські послуги обсягам наданих послуг; 
- складність справи;
- ціну позову;
- доведеність факту надання відповідних послуг позивачу, 
колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про необхідність задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу частково в розмірі 3000,00  грн., що складає 16,2 % від суми позовних вимог.
Щодо аргументів апеляційної скарги позивача про те, що питання розумності та обґрунтованості витрат на професійну правову допомогу підтверджено рішенням Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 №17, яким затверджено розмір адвокатського гонорару, зокрема, за складання позовної заяви в господарському судочинстві розмір гонорару складає від 4000,00 грн.; аналогічні рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару затвердила Рада адвокатів Чернігівської області в рішенні від 16.02.2018 №57; таку ж позицію позивача прийняв Господарський суд Харківської області при розгляді схожії справи, колегія суддів зазначає наступне:
- що стосується рішення Ради адвокатів Харківської та Чернігівської області, якими вставлено рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару, колегія суддів зазначає, що за своєю юридичною природою таке рішення носить суто рекомендаційний характер, тому останнє може прийматись судом до уваги, але не є обов`язковим до застосування, оскільки суд визначає орієнтовну вартість послуг адвоката з урахуванням конкретних обставин справи, кваліфікації та досвіду останнього, фінансового стану клієнта та інших істотних обставини;
- дана справа №922/153/20 є в повній мірі типовою для страхових компаній та не складною (не містить окремих нетипових обставин), про що також свідчить обсяг проведеної адвокатом роботи - написання тільки позовної заяви (на 2 арк.) та не заперечується самим позивачем.
Інші доводи апелянтів були спростовані в даній постанові, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
Таким чином, оскільки доводи позивача та відповідача про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційні скарги ТДВ "МСК" та ПрАТ "СК "Уніка" задоволенню не підлягають, а рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20 підлягає залишенню без змін.
З огляду на те, що апеляційні скарги залишаються без задоволення, відповідно до  ст. 129 ГПК України  судовий збір за їх подання покладається судом на скаржників.
Керуючись ст.ст.    129,    269,    270,    275,    276,    281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд -  
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальнітю "Міжнародна страхова компанія" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 10.03.2020 у справі №922/153/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючийсуддя                                                                             Н.О. Мартюхіна

Суддя                                                                                                        Т.Д. Геза          

Суддя                                                                                                       О.В. Плахов