П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_______________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/899/20	

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
        
        П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
        Головуючого – судді :   Бойка А.В.,
                                    суддів:  Федусика А.Г.,
                                                  Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року по справі за позовом Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт,-

В С Т А Н О В И В:
05.02.2020 року Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт.
10.04.2020 року (вх. № ЕП/15188/20) Управлінням державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради подано до суду першої інстанції клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення заборони здійснювати реєстраційні дії щодо об`єкта будівництва: житловий будинок загальною площею 2583,5 кв.м. житловою площею 988,2 кв.м., що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0677 га (кадастровий номер: 5110136900:43:007:0020) за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року відмовлено у задоволенні заяви Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позову.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Апелянт посилався на те, що за наслідками проведення перевірки Управлінням за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено об`єкт самочинного будівництва. Апелянт вважає, що наявність державної реєстрації права власності на об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 надає відповідачу можливість відчужити його на користь інших осіб до вирішення справи по суті, що унеможливить виконання рішення.
З огляду на зазначене апелянт вважає, що в даному випадку наявні підстави для забезпечення позову, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року та постановити нове рішення, яким задовольнити подану заяву про забезпечення позову.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС Украни.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 статті 150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції (ч. 3 ст. 150 КАС України).
Положеннями статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За приписами частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, перш за все, необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
В даному випадку, у поданій заяві про забезпечення позову позивач посилався на те, що незавершений об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , який було виявлено в ході проведення перевірки, кваліфіковано органом державного архітектурно-будівельного контролю як об`єкт самочинного будівництва, однак встановлено, що за цією адресою за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт будівництва – п`ятиповерховий житловий будинок літ «А» з цокольним поверхом, загальною площею 2583,2 кв.м., житловою площею 988,2 кв.м.
На думку позивача, наявність державної реєстрації права власності на об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 надає відповідачу можливість відчужити його на користь інших осіб до вирішення справи по суті, що унеможливить виконання рішення. Позивач зазначив, що вже наявні підстави вважати, що у відповідача є намір відчужити зазначений об`єкт до вирішення справи по суті.
Дослідивши доводи позивача в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для її задоволення, оскільки заявником не обґрунтовано свою заяву про забезпечення позову, не надано доказів того, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
В свою чергу, в ході розгляду справи № 420/899/20 колегією суддів встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває кримінальна справа № 520/13362/17 (провадження № 1-кс/520/2852/17) по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за № 42014160000000122 від 03.12.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2017 року було задоволено клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 1 та накладено арешт на майно, а саме на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1349031151101) із забороною проводити будь-які будівельні роботи з будівництва об`єктів нерухомості та із забороною вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно вказаного об`єкту нерухомого майна.
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана ухвала набрала законної сили 21.11.2017 року.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що як на час подання заяви про забезпечення позову, так і на даний час існує ухвала Київського районного суду м. Одеси, що набрала законної сили, якою заборонено вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони здійснювати реєстраційні дії щодо об`єкта будівництва: житловий будинок загальною площею 2583,5 кв.м. житловою площею 988,2 кв.м., що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0677 га (кадастровий номер: 5110136900:43:007:0020) за адресою: АДРЕСА_1 є необґрунтованими та недоцільними.
За наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що наведені позивачем обґрунтування заяви про забезпечення позову не свідчать про існування обставин, визначених ст.150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява Управління ДАБК Одеської міської ради про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції від 12.05.2020 року суд апеляційної інстанції не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Бойко А.В.	
Судді	    	Федусик А.Г.   Шевчук О.А.