ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/9726/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
          на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року (суддя Луніна О.С., м. Дніпро) у справі № 160/9726/19
          за позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного
          до  ОСОБА_1 
          про стягнення коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,- 

встановив:

У жовтні 2019 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до суду із позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з його утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 352 483,40 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 позовні вимоги задоволено.
Вказане рішення суду мотивовано наявністю підстав, передбачених нормами ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», для стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного не є належним позивачем у справі, оскільки витрати, що заявлені до стягнення у межах цієї справи, згідно Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі - ВНЗ), мають відшкодовуватися Міністерству оборони України, яке не надавало позивачу повноважень на звернення до суду з цим позовом. Також, скаржник зазначив, що редакція ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у редакції, чинній на день його звільнення та виключення із списків особового складу не містить положення про те, що курсанти, які звільняються з військової служби в умовах особливого періоду відповідно до п.п. «ж» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону, зобов`язані відшкодовувати Міністерству оборони України, якому підпорядкований заклад, витрати, пов`язані з їх утриманням у ВНЗ. Крім того, скаржник вказав на необґрунтованість розрахунку витрат, що підлягають стягненню, посилаючись на те, що позивачем не здійснено розрахунок у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби, а надані розрахунки не містять детальних обґрунтованих розрахунків. Витрати ж на харчування, на думку скаржника, взагалі не підлягають відшкодуванню, оскільки відповідно до постанови КМУ № 426, військовослужбовці строкової служби та курсанти ВНЗ мають однакові норми харчування. Окрім цього, посилаючись на норми п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК, скаржник вказав, що не має обов`язку щодо повернення грошового забезпечення у сумі 324 452,03 грн., оскільки воно було фактично єдиним фінансовим засобом його існування за відсутності у нього інших доходів. Враховуючи зазначене, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Позивач з вимогами апеляційної скарги не погодився, просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зокрема, позивач вказав, що Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Національна академія є бюджетною установою і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Згідно постанови КМУ № 964, відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади (тобто, Міністерства оборони України) як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів, у спірному випадку – це спеціальний рахунок позивача. Також, позивач зазначив, що обов`язок скаржника відшкодувати витрати на навчання передбачений ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» внаслідок небажання останнього продовжити навчання, що стало підставою для розірвання Національною академією з ним контракту. При цьому, позивач звернув увагу, що зміни у законодавстві, які відбулися 03.10.2019 та на які міститься посилання у апеляційній скарзі, не мають відношення до спірного питання, оскільки вони стосуються осіб офіцерського складу, а не курсантів. Що стосується суми витрат, що підлягають відшкодуванню скаржником у розмірі 358  798,91 грн., позивач зазначив, що вказана сума розрахована згідно Порядку відшкодування та Порядку розрахунку, а також підтверджена довідкою № 166 від 29.08.2019, з якою скаржник був своєчасно ознайомлений. Жодних зауважень або доказів на спростування зазначених у вказаній довідці сум скаржником у апеляційній скарзі не наведено. Також, позивач вказав на відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин норм ст. 1215 ЦК України, якими врегульовано повернення безпідставно набутого майна, оскільки у спірному випадку мова йде про відшкодування курсантом витрат на утримання внаслідок небажання його продовжувати навчання, які не мають нічого спільного з поняттям безпідставно набуте майно.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 187 від 09.08.2016 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано на перший курс навчання та призначено на посаду курсанта Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, який прибув з військової частини польова пошта НОМЕР_1 , смт. Черкаське, з 09.08.2016 зараховано до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення, а на котлове з обіду 09 серпня 2016. З 09.08.2016 виплачувати надбавку за виконання особливо важливих завдань згідно наказу МО України від 11.06.2008 № 260 в розмірі 50% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премію, щомісячну додаткову грошову винагороду згідно ПКМ України від 13.03.2013 № 161 в розмірі 60% від місячного грошового забезпечення (а.с. 15).
09.08.2016 між Національною академією сухопутних військ імені Петра Сагайдачного та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (а.с. 16).
За умовами п. 1 контракту курсант старший солдат ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно бере на себе зобов`язання:
- проходити військову службу (навчання) у Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного;
- продовжувати подальше проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу або офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання;
- відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.
Контракт підписано особисто ОСОБА_1 09.08.2016.
17.04.2019 ОСОБА_1 подав рапорт про відрахування через небажання продовжувати навчання у Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного. У рапорті зазначив, що зобов`язується відшкодовувати витрати, пов`язані на його утримання у ВНЗ (а.с. 17).
Наказом начальника Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного № 72-КС від 27.08.2019 контакт про проходження військової служби (навчання) розірвано через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту та звільнено з військової служби у запас старшого солдата ОСОБА_1 (а.с. 18) .
Згідно довідки № 166 від 29.08.2019, курсант ОСОБА_1 ознайомлений та згодний із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням на загальну суму 358 798,91 грн. Також, згідно вказаної довідки, скаржник взяв на себе зобов`язання оплатити вказану суму в касу або на рахунок Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного до 29.09.2019 (а.с. 20).
Згідно довідки Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного від 30.09.2019 № 1025 курсантом ОСОБА_1 відшкодовано 6 315,51 грн. Залишок заборгованості складає 324 452,03 грн. (а.с. 21).
У зв`язку з невідшкодуванням витрат на утримання у сумі 358 798,91 грн. курсантом ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вказаної суми коштів у судовому порядку, що є предметом розгляду у межах цієї адміністративної справи.
При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.
Щодо повноважень позивача на звернення до суду із позовом про відшкодування витрат на утримання скаржника, колегія суддів зазначає, що Положенням про Міністерство оборони України, що затверджено постановою КМУ від 26.11.2014 № 671, здійснення Міністерством освітньої діяльності не передбачено. Водночас, п.п. 38 п. 4 вказаного положення передбачено, що Міноборони відповідно до покладених на нього завдань встановлює особливі вимоги до вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, військових ліцеїв та наукових установ, які належать до сфери управління Міноборони, забезпечує їх фінансування в установленому порядку. Міноборони подає пропозиції щодо обсягів державного замовлення на підготовку військових фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів для потреб Міноборони та Збройних Сил (п.п. 39 вказаної норми).
Тобто, позивач є ВНЗ, який належить до сфери управління Міноборони, здійснює підготовку військових фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів для потреб Міноборони та Збройних Сил України.
Вказане твердження підтверджується, зокрема тим, що контракт про проходження військової служби (навчання ) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладений ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного генерал-лейтенантом Ткачуком П.П.
Згідно п. 3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2006 № 964 (далі – Порядок № 964), відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.
У спірному випадку відповідним державним органом є Міністерство оборони України.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом, який здійснює функції держави, а Національна академія є бюджетною установою, яка утримується виключно за рахунок коштів державного бюджету. Витрати, які відшкодовуються за утримання у ВНЗ зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Національної академії виключно на утримання курсантів, що скаржником не спростовано.
Питання наявності у позивача відповідної правосуб`єктності на звернення до адміністративного суду скаржником не заперечується.
Отже, Національна академія є належним позивачем у межах цієї адміністративної справи.
Щодо застосування до спірних правовідносин норм ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що вказаною нормою передбачено дві категорії осіб, які зобов`язані відшкодовувати витрати, а також відповідні підстави відшкодування для кожної з категорій, а саме:
- курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу;
- особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Зі змісту рапорту скаржника, а також зі змісту наказу № 72-КС від 27.08.2019 вбачається, що підставою для розірвання контракту між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України є небажання останнього продовжувати навчання (а.с. 17, 18), що, у свою чергу, стало підставою для звільнення його з військової служби у запас за п.п. «ж» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Частиною 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин» також передбачено, що, зокрема, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Отже, згідно ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин» покладено обов`язок щодо відшкодування Міністерству оборони України витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.
Як встановлено колегією суддів раніше, у спірному випадку відшкодування таких витрат здійснюється на спеціальний рахунок Національної академії.
Щодо суми витрат на навчання, які підлягають відшкодуванню, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з п. 3, 4 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат).
Відповідно до пункту 2.1 Порядку розрахунку витрат, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Згідно з п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Відповідно до п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат, витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.
За змістом п. 2.1.4 Порядку розрахунку витрат, витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.
Відповідно до пункту 2.1.6 Порядку розрахунку витрат, до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.
Зі змісту довідки-розрахунку від 29.08.2019 № 166 вбачається, що заборгованість відповідача з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в університеті становить 358 798,91 грн. та складається з грошового забезпечення, продовольчого забезпечення, речового забезпечення, медичного забезпечення, спожитих комунальних послуг та енергоносіїв, оплати транспортних послуг. Розмір вказаних витрат підтверджено матеріалами справи (а.с. 21-26, 105-110).
Факт понесення вказаних витрат скаржником у апеляційній скарзі не заперечується. Разом із цим скаржник посилається на порушення позивачем порядку здійснення розрахунку.
Відносно вказаних обставин колегія суддів зазначає, довідкою № 166 від 29.08.2019 підтверджено згоду скаржника із проведеним позивачем розрахунком. Також, згідно вказаної довідки скаржник взяв на себе обов`язок щодо оплати вказаної у ній суми на рахунок позивача.
Отже, станом на час звільнення заперечення щодо відшкодування зазначеної у довідці суми у розмірі 358  798,91 грн. у скаржника були відсутні.
Також, спростування заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості не були надані скаржником до суду першої інстанції. При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено та скаржником не заперечується факт обізнаності скаржника про розгляд Дніпропетровським окружним адміністративним судом цієї справи, а також факт його відмови від отримання матеріалів позовної заяви.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Доказів порушення позивачем Порядку розрахунку витрат скаржником не надано.
Посилання скаржника на необхідність розрахунку у спірному випадку витрат на утримання у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки це є суб`єктивним трактуванням скаржником норм чинного законодавства України.
Аналогічно, суд не приймає до уваги посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин норм ст. 1215 УК України, оскільки, як вірно зазначено позивачем, витрати на навчання не є безпідставно набутим майном.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для відшкодування скаржником витрат, пов`язаних з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного у розмірі 358  798,91 грн. мінусом відшкодованих скаржником витрат у сумі 6  315,51 грн., тобто в сумі 352  483,40 грн.
Пунктами 7-8 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку, а сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на це, керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі № 160/9726/19 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 06.08.2020 р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун