Номер провадження: 22-ц/813/4874/20 
Номер справи місцевого суду: 501/1655/19
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Пушкарського Д.В.,-
встановив:
У травні 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 суму у розмірі 2647478 грн.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що ОСОБА_2 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та його спадкоємцем за законом. 23 грудня 2005 року ОСОБА_4 перерахував на банківський рахунок ОСОБА_3 100000 доларів США в обмін не перешкоджати йому та його родинні в проживанні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Однак у вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою, а в серпні 2018 року – про виселення ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей із вказаної квартири. В процесі розгляду цих справ ОСОБА_3 висловила позицію про те, що не брала на себе ніяких зобов`язань в обмін на отримання від ОСОБА_4 100000 доларів США. Відтак позивачці стало відомо про безпідставність отриманих грошових коштів.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2  звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка не надала суду доказів на підтвердження того, що перераховані їй кошти набуті за рахунок спільної праці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , також судом не застосовані для вирішення справи норми ст. 1212 ЦК України.
Відзиву до суду надано не було.
В судове засідання 12 серпня 2020 року сторони не з`явилися були сповіщені належним чином (а.с. 90-91).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (14 серпня 2020 року).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, щона час перерахування спірних грошових коштів (23.12.2005), ОСОБА_4 , який приходився сином ОСОБА_3 , був членом її ( ОСОБА_3 ) сім`ї, що підтверджується ордером №101 серії ІГ від 13 серпня 2001 року про право на вселення в двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , довідкою про реєстрацію ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вказаній квартирі з 07 грудня 2001 року (а.с.43,45).
Суд встановив, що 23 грудня 2005 року мав місце переказ коштів в сумі 100000 доларів США на ім`я ОСОБА_3 з поточного рахунку в ПАТ АБ «Південний», відкритого на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджується відповідною довідкою ПАТ АБ «Південний» (а.с.6).
24 липня 2009 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_1 (а.с.41).
Подружжя мало спільних дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).
Також судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 (справа №501/2174/16-ц).
06 грудня 2017 року від імені ОСОБА_4 надійшло заперечення на позов ОСОБА_3 по цивільній справі №501/2174/16-ц про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , в якому зазначалось, що позивач надала згоду на його постійне проживання в зазначеній квартирі в обмін на перерахування ним 23 грудня 2005 року 100000 доларів США (а.с.7).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.5).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01 червня 2018 року провадження по вказаній справі було закрито у зв`язку зі смертю відповідача (а.с.21-22).
В проваджені суду на стадії апеляційного оскарження перебуває цивільна справа № 501/2010/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , про усунення перешкод в здійснені прав власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8-17).
Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів її доводів про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мав місце договір оплатного постійного користування квартирою АДРЕСА_1 , на виконання якого були перераховані спірні грошові кошти.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 мав право постійного користування вказаною квартирою з підстав вселення та проживання в ній, в якості члена сім`ї наймача та власника квартири, і фактично використовував таке право.
Позивачем не спростовано заперечень відповідача про наявність сімейних відносин між нею та її сином ОСОБА_4 на час здійснення перерахування коштів. Обставини наявності сімейних відносин між ними підтверджується також копією ордеру та довідки про реєстрацію з місця проживання.
Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Отже позивачем не надано належних та допустимих доказів безпідставності отримання відповідачкою спірних грошових коштів.
ОСОБА_4 за свого життя на протязі більше 17 років не звертався до суду з приводу здійсненого ним в 2005 році грошового перерахування на ім`я матері ОСОБА_3 , що в сукупності з іншими встановленими судом обставинами свідчить про відсутність порушення його прав.
ОСОБА_3 під час розгляду справи надала до суду заяву про застосовування строків позовної давності.
Згідно ч.4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.262 ЦК заміна сторін у зобов`язані не змінює порядку обчислення та перебігу строку позовної давності. Разом з тим, застосування наслідків спливу строку позовної давності можливе лише при встановленні факту порушеного права.
Суд дійшов до вірного висновку про те, щозаява відповідачки прозастосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не було доведено порушення її прав.
Також є обґрунтованими висновки суду про те, що не мають значення для правильного вирішення спору наявність спадкової справи та склад спадкоємців померлого ОСОБА_4 (з огляду на посилання відповідача про наявність у померлого двох неповнолітніх дітей, тоді як позов подано лише в інтересах однієї дитини).
На підставі вищевикладених обставин, у задоволені позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 було відмовлено за недоведеністю своїх позовних вимог.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 про те, щовідповідачка не надала суду доказів на підтвердження того, що перераховані їй кошти набуті за рахунок спільної праці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , також судом не застосовані для вирішення справи норми ст. 1212 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними за недоведеністю позовних вимог.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02 грудня 2019 року –залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 14 серпня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк