КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                        Апеляційне провадження 22-ц/824/4801/2020
                                                                                                         Справа № 755/15727/19

П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
24 червня 2020 року                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Богдан І.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києвав складі судді Виниченко Л.М., ухвалене в м. Київ 20 січня2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
Позов мотивовано тим, що 25 жовтня 2016 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Ssang Yong Actyon д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований за продавцем 21 лютого 2015 року, після чого ОСОБА_1 25 жовтня 2016 року зареєстровано автомобіль Ssang Yong Actyon д.н.з. НОМЕР_2 . 
08 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження № 53087555 з виконання виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про витребування у ОСОБА_3 транспортного засобу Ssang Yong Actyon д.н.з. НОМЕР_1 та передачі представникам ПАТ КБ «ПриватБанк», 21 грудня 2016 року даний автомобіль оголошено у розшук. 06 червня 2017 року працівником патрульної поліції складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, згідно якого автомобіль Ssang Yong Actyon д.н.з. НОМЕР_2 тимчасово затримано на підставі постанови виконавчого провадження. На момент оголошення в розшук автомобіля та вилучення його у позивача вказаний автомобіль не належав ОСОБА_3 , а належав на праві власності ОСОБА_1 , незважаючи на це, його автомобіль було передано представникам ПАТ КБ «ПриватБанк». Із цих підстав постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі № 806/2049/17 дії інспектора визнані неправомірними. На сьогоднішній день він не позбавлявся права власності та реєстрація автомобіля за ним не скасовувалась. 
У зв`язку з протиправними діями відповідачів йому завдано матеріальної шкоди у вигляді втрати автомобіля, сума ринкової оцінки якого згідно інформації з інтернет-ресурсів на сьогоднішній день складає 200000 грн., та моральної шкоди, завданої його здоров`ю через психологічно-емоційний стан, страждання через неможливість використовувати автомобіль та через численні звернення до судів і витрачання часу на усі дії по відновленню порушених прав, яку він оцінює у 100000 грн.
На підставі вищевикладеного просив стягнути із відповідачів солідарно на свою користь суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 200000 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн. та судові витрати.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року позов залишено без задоволення.
 
Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст позовної заяви. Вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги, що його автомобіль з номерними знаками НОМЕР_2 не оголошувався в розшук та не мав витребовуватись.
Суд першої інстанції, посилаючись на встановлені попередніми рішеннями судів обставини, встановив факт отримання ним шкоди від дій відповідачів, проте, даючи невірну оцінку діям норм права, помилився, відмовивши в задоволенні позову.
Відмовляючи у позові до частини відповідачів, суд вважав те, що вони не є належними відповідачами, оскільки не являються сторонами укладеного з позивачем правочину та прав позивача не порушували, і в цьому припустився помилки, адже позов заявлено не про відшкодування збитків сторонами правочинів, а саме позадоговірної шкоди, що передбачено ст. 23, 1166, 1190 ЦК України.
Суд першої інстанції, встановивши сам факт завдання шкоди позивачу, дав невірну оцінку доказам щодо вини та протиправності дій відповідачів і причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями. Так, автомобіль позивача був незаконно вилучений із його володіння, тобто він позбавлений права на нього Департаментом патрульної поліції МВС України. ОСОБА_2 уклав договір фінансового лізингу одночасно з відповідачами ТОВ «Автокредит Плюс» та ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому не виконав його умов, в зв`язку з чим його автомобіль було оголошено в розшук та вилучено. Відповідач ОСОБА_3 продав йому автомобіль, який придбав у неналежного власника, а саме ТОВ «Автокредит Плюс», також не виконавши його умов, що встановлено судовими рішеннями. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» на отримав повне відшкодування вартості автомобіля та знову заволодів його автомобілем, право власності та реєстрація якого на сьогодні ніяким судовим рішенням не скасовувалась. Тобто очевидно, що відповідачі завдали неподільну шкоду взаємопов`язаними сукупними діями, та спільно завдали шкоди, що пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення його порушених прав.  
 
Від відповідачів АТ КБ «ПриватБанк», Департаменту патрульної поліції МВС України, ТОВ «Автокредит Плюс» надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких відповідачі просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві погоджувався із усіма висновками суду першої інстанції.
 
Департамент патрульної поліції вказав у відзиві, що належних доказів завдання матеріальних збитків позивачу останнім не надано. Автомобіль Ssang Yong перебував у розшуку на підставі постанови державного виконавця № 53087555, і така постанова була обов`язкова до виконання поліцією. Також рішенням Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому вирішувалось питання витребування майна з чужого незаконного володіння, рішенням визнано, що вилучення майна у апелянта відбулось у законний спосіб на виконання рішення суду; визнано законність володіння АТ КБ «ПриватБанк» даним транспортним засобом. Таким чином, у поліцейського, який виявив та встановив (ідентифікував) транспортний засіб, були законні підстави для його тимчасового затримання. 
Вказував, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір, як не надано доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля. 
Судом першої інстанції правильно встановлено характер спірних правовідносин та у рішенні, яке оскаржується, суд дійшов висновку, що вказані відповідачі, зокрема департамент патрульної поліції, не є належними відповідачами, оскільки не є сторонами укладеного з позивачем правочину та прав позивача не порушували.
 
ТОВ «Автокредит Плюс» у відзиві зазначав, що відшкодування збитків може бути покладено на нього лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності. Однак ТОВ «Автокредит Плюс» взагалі не має ніякого відношення до вилучення від позивача вказаного автомобіля. Отже, суд першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права обґрунтовано відмовив в стягненні шкоди з ТОВ «Автокредит Плюс». 
Також погоджувався з усіма висновками суду першої інстанції.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
 
Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язання відповідачів не містять ознак солідарного обов`язку боржників як одного із видів виконання зобов`язання, тобто спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди не містять ознак сумісного заподіяння шкоди, предмет зобов`язання має ознаку подільності і в матеріалах справи відсутні докази завдання шкоди позивачу спільними діями відповідачів. 
При цьому відповідач ОСОБА_3 дійсно не мав законних підстав у подальшому відчужувати транспортний засіб, оскільки в судовому порядку визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 21 лютого 2015 року, однак позивачем не надано доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля, яка сплачувалась ним ОСОБА_3 при купівлі, для стягнення таких коштів з останнього. 
Інші ж відповідачі не є належними відповідачами, оскільки не є сторонами укладеного з позивачем правочину та прав позивача не порушували. 
З урахуванням вимог позивача в частині солідарного стягнення на його користь з відповідачів моральної шкоди суд дійшов висновку про відсутність підстави солідарного відшкодування моральної. Також позивачем не доведено вини відповідача ОСОБА_3 щодо неправомірного відчуження останнім спірного автомобіля позивачу 25 жовтня 2016 року за договором купівлі-продажу, оскільки матеріали справи не містять доказів обізнаності відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 21 лютого 2015 року.
 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими,  відповідають обставинам справи і вимогам закону.
 
Як вбачається із матеріалів справи, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі № 806/2049/17 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі ДПП Мельниченка А.В., Управління патрульної поліції у м. Житомирі ДПП про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - позов частково задоволено. Визнано протиправними дії Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомир ДПП лейтенанта поліції Мельниченка А.В. щодо тимчасового затримання 06 червня 2017 року належного ОСОБА_1 автомобіля марки Ssang Yong моделі Aktion реєстраційний номер НОМЕР_2 . В решті позову відмовлено (а. с. 6 - 7).
Постановою встановлено, що  дії Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомир, лейтенанта поліції Мельниченка Андрія Володимировича по тимчасовому вилученню належного ОСОБА_1 автомобіля марки «SSANG YONG» моделі «AСTION», реєстраційний номер НОМЕР_2 є неправомірними, так як на момент вилучення вказаний автомобіль вже не належав ОСОБА_3 , позивач не був боржником по виконавчому провадженню ВП 53087555, є добросовісним набувачем цього автомобілю.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі № 757/50348/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння у задоволенні позову відмовлено (а. с. 8 - 9).
Постановою встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпропетровська 18 жовтня 2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки  Ssang  Yong, модель: Actyon, реєстраційний номер: НОМЕР_3 оформлений довідкою-рахунком № ААЕ092065 від 21 лютого 2015 року на ім`я ОСОБА_3 . Скасовано державну реєстрацію прав власності на вказаний автомобіль марки  Ssang  Yong  та визнано недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 21 лютого 2015 року, видане сервісним центром МВС України в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_3 . Витребувано у ОСОБА_3  зазначений транспортний засіб та передано  повноважним  представникам  ПАТ КБ  «ПриватБанк». Визначено зареєструвати транспортний засіб за ПАТ КБ «ПриватБанк», надавши повноваження повноважним представникам ПАТ КБ «ПриватБанк» в будь-якому сервісному центрі МВС України отримати (відновити) свідоцтво про реєстрацію автомобіля. На виконання вказаного рішення суду, 08 грудня 2016 року заступником начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кривеньким Є.В. відкрито виконавче провадження № 53087555. Відповідно до постанови заступника начальника Дніпровського ВДВС міста Дніпродзержинськ ГТ УЮ у Дніпропетровській області Кривеньким Є.В. від 21 грудня 2016 року  оголошено розшук спірного автомобіля. 06 червня 2017 року автомобіль марки Ssang Yong, модель:Actyon, рік випуску: 2008 , тип ТЗ : Універсал-В, код кольору-колір: 5-червоний, № кузова/шасі: НОМЕР_8 , VIN- НОМЕР_9 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 було вилучено. 27 липня 2017 року виконавче провадження № 53087555 закрито на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», вилучений автомобіль було передано на відповідальне зберігання стягувачу.
Суд дійшов висновку, що оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року визнано недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля марки Ssang Yong на ім`я  ОСОБА_3 , останній без достатньої правової підстави його відчужив ОСОБА_1 . За наведеного, вилучення майна у позивача відбулось у законний спосіб на виконання рішення суду, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
 
На а. с. 10 - 14 знаходиться копія з зашифрованими особистими даними заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2016 року у справі № 175/3423/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, визнання недійсним довіреності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації, витребування транспортного засобу, реєстрації транспортного засобу. Позов задоволено, зокрема визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Ssang Yong, модель: Actyon, рік випуску: 2008 , тип ТЗ : Універсал-В, код кольору-колір: 5-червоний, № кузова/шасі: НОМЕР_10 , VIN- НОМЕР_9 , реєстраційний номер: НОМЕР_11 оформлений довідкою-рахунком № ААЕ092065 від 21.02.2015р. на ім`я ОСОБА_3 ; скасовано державну реєстрацію прав власності на автомобіль марки Ssang Yong , модель: Actyon, рік випуску: 2008 , тип ТЗ : Універсал-В, код кольору-колір: 5-червоний, № кузова/шасі: НОМЕР_10 , VIN- НОМЕР_9 , реєстраційний номер: НОМЕР_12 (номерний знак для разових поїздок НОМЕР_1 ) та визнано недійсним Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 21 лютого 2015 року, видане сервісним центром МВС України в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_3 . Витребувано у ОСОБА_3 транспортний засіб та передано транспортний засіб, повноважним представникам ПАТ КБ «ПриватБанк». Зареєстровано транспортний засіб за ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
На а. с. 15 - 18 знаходиться копія постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2019 року у справі № 175/1073/17 за позовом ТОВ «Автокредит Плюс» до  ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, розірвання договору, витребування транспортного засобу, якою в позові відмовлено.
 
На а. с. 19 знаходиться роздруківка з інтернет сайту AUTO RIA - Продаж Санг Йонг Актіон .
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Відповідно до ст. 316, 317, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
 
Відповідно до ст. 330 ЦК України  якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
 
Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;  вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
 
Відповідно до ст. 541, 1190 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Отже, передумовою відшкодування шкоди, заподіяної особі (деліктна відповідальність), є наявність у діях відповідачів повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. 
 
Протиправна поведінка особи - це діяння, які насамперед порушують норму права й одночасно порушують суб`єктивне право іншої конкретної особи. Таким чином, будь-яке завдання шкоди особі чи майну слід розглядати як протиправне. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах.
 
До обов`язкових передумов виникнення деліктного зобов`язання належить причинний зв`язок, який існує об`єктивно, незалежно від свідомості учасників таких правовідносин. Він пов`язується з протиправною поведінкою заподіювача шкоди та відповідними негативними наслідками такої поведінки, що спричиняє наслідки виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.
 
Передумовою солідарної відповідальності перед потерпілим є спільність дій при заподіянні шкоди.
 
Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що особи, які   спільно   заподіяли   шкоду,   тобто   заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними,  сукупними  діями,  або  діями з єдністю  наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.
 
Судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання позивача як на обґрунтування підставності позову на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі № 806/2049/17, якою визнано протиправними дії Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомир ДПП лейтенанта поліції Мельниченка А.В. щодо тимчасового затримання належного ОСОБА_1 автомобіля, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі № 757/50348/17-ц встановлено, що вилучення автомобіля у позивача відбувалось у законний спосіб на виконання рішення суду.
 
Дані обставини, встановлені судом, виключають вину і протиправність дій відповідачів Департаменту патрульної поліції Міністерства внутрішніх справ України як особи, якою був вилучений транспортний засіб, та АТ КБ «ПриватБанк» як особи, на користь якої зазначений транспортний засіб був вилучений, у заподіянні шкоди ОСОБА_1 .
 
Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» отримав повне відшкодування вартості автомобіля та знову заволодів автомобілем позивача, висновків суду першої інстанції не спростовують, не мають відношення до предмету позову та відхиляються апеляційним судом.
 
Враховуючи, що постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року у справі № 757/50348/17-ц встановлено законність вилучення транспортного засобу у позивача, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що право власності ОСОБА_1 на автомобіль на сьогодні ніяким судовим рішенням не скасовувалось.
 
Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд, встановивши факт отримання ним шкоди від дій відповідачів, дав невірну оцінку доказам щодо вини та протиправності дій відповідачів і причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, із посиланнями на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі № 806/2049/17, оцінка якій була надана судом першої інстанції.
 
Із цих же підстав неспроможними є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що автомобіль з номерними знаками НОМЕР_2 не оголошувався в розшук та не мав витребовуватись.
 
Доводячи наявність підстав для відшкодування шкоди іншими відповідачами, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 уклав договір фінансового лізингу одночасно з відповідачами ТОВ «Автокредит Плюс» та АТ КБ «ПриватБанк», не виконав його умов, в зв`язку з чим його автомобіль було оголошено у розшук та вилучено.
 
Однак причинно-наслідкового зв`язку між такими діями ОСОБА_2 і спричиненням шкоди ОСОБА_1 із даних обставин не вбачається, оскільки розшук автомобіля оголошено на підставі рішення суду від 08 грудня 2016 року у справі № 175/3423/16, тобто до набуття ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль.
 
Крім того, у наведених доводах апеляційної скарги позивачем жодним чином не обґрунтовано, яке відношення відповідач ТОВ «Автокредит Плюс» має до заподіяння йому шкоди, про що товариство правильно вказало у відзиві на апеляційну скаргу. Позовна заява, як і апеляційна скарга, не містить доказів ні вини ТОВ «Автокредит Плюс», ні причинного зв`язку між діями ТОВ «Автокредит Плюс» та збитками, спричиненими позивачу, ні протиправності вини ТОВ «Автокредит Плюс» та в чому ця протиправність полягає.
 
Судом першої інстанції також обґрунтовано враховано, що матеріали справи не містять доказів обізнаності відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи № 175/3423/16-ц Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області та про ухвалене 18 жовтня 2016 року заочне рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 21 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та зроблено висновок, що позивачем не доведено вини відповідача ОСОБА_3 щодо неправомірного відчуження останнім спірного автомобіля позивачу 25 жовтня 2016 року, оскільки недоведеною є обізнаність ОСОБА_3 на момент укладення правочину щодо наявності спору стосовно належного йому транспортного засобу та його вилучення.
 
Неприйнятними є доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 також не виконав умов договору фінансового лізингу, що, на думку позивача, є доказом його вини, оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається обов`язку ОСОБА_3 виконувати умови зазначеного договору.
 
Виходячи із наведених положень закону і обставин справи, встановивши, що спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди не містять ознак спільного заподіяння шкоди і в матеріалах справи відсутні докази завдання як майнової, так і моральної шкоди позивачу спільними діями відповідачів (відсутня ознака взаємопов`язаності, сукупності дій або єдності наміру), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про солідарне стягнення шкоди із відповідачів.
 
Враховуючи, що повний склад цивільного правопорушення у діях відповідачів судом не встановлено, не підлягали задоволенню також вимоги про відшкодування шкоди відносно кожного з них окремо, чого доводами апеляційної скарги не спростовано.
 
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд відмовив у позові до частини відповідачів із тих підстав, що вони не є сторонами укладеного з позивачем правочину та прав позивача не порушували, оскільки судом першої інстанції перевірено наявність складу деліктного зобов`язання відносно відповідачів, а також додатково перевірено наявність підстав для їх договірної відповідальності, однак будь-яких підстав для притягнення відповідачів до відповідальності не виявлено.
 
Крім того, суд першої інстанції правильно вказав, що суду не надано доказів на підтвердження вартості спірного автомобіля, яка сплачувалась ним ОСОБА_3 при купівлі транспортного засобу, оскільки долучена до позову роздруківка стосовно пропозиції цін продавців автомобілів Ssang Yong з мережі Інтернет не є належним та допустимим доказом у спірних правовідносинах щодо стягнення майнової шкоди.
 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо доведення сум шкоди, яких не спростовували відповідачі, та щодо неможливості проведення експертизи у справі, яка розглядалася у спрощеному провадженні, апеляційний суд враховує вимоги, що пред`являються до доказів, визначені ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.
 
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
Витяги з мережі Інтернет щодо вартості аналогічного майна не є належними та допустимими доказами.
 
Доказів вартості автомобіля, за яку він був придбаний за договором купівлі-продажу у ОСОБА_3 , позивачем до матеріалів справи також не надано. 
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що проведення розгляду справи у спрощеному провадженні жодним чином не перешкоджало позивачу подати до суду клопотання про призначення експертизи разом із позовом, або подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, що передбачено ч. 1 ст. 106 ЦПК України.  
 
За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що розмір завданої позивачу шкоди є недоведеним.
 
Також апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази заподіяння моральної шкоди позивачу.
 
Так, позивачем зазначено, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у психолого-емоційному стані, стражданнях через неможливість використовувати автомобіль та численні звернення до судів і витрачання часу на усі дії по відновленню своїх порушених прав, однак зазначені обставини не підтверджені будь-якими доказами.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Відтак, висновки суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні моральної шкоди є правильними.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.