ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року	 	Справа № 460/4162/19 пров. № А/857/4282/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Кушнерика М.П., 
при секретарі судового засідання – Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 березня 2020 року (суддя Щербаков В.В., м.Рівне, повне судове рішення складено 3 березня 2020 року) у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУПФ, ПФУ відповідно) в якому просила:
визнати протиправними дії та рішення відповідача в частині не зарахування до страхового стажу позивача періоду підприємницької діяльності з 20.11.1992 по 31.12.2003 (11 років 1 місяць і 12 днів) і період з 23.07.1987 по 31.12.1991 (4 роки 5 місяців 9 днів) стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад та зобов`язати зарахувати до загального страхового стажу позивача період підприємницької діяльності з 20.11.1992 по 31.12.2003 (11 років 1 місяць і 12 днів) та період роботи з 23.07.1987 по 28.12.1991 у Київському спеціалізованому управлінні тресту «Оргміндробрива» (далі – КСУ) (4 роки 5 місяців 9днів) стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад;
зобов`язати ГУПФ призначити позивачу пенсію з дня звернення - 01.05.2018 із зменшенням пенсійного віку на 5 років 4 місяці, з мінімальної заробітної плати по Україні станом на 01.01.2017 (3 200 грн) +80 євро за кожен календарний день відрядження за кордон (станом на 01.05.2018 - 30,55 євро грн х 80 по курсу Національного банку України (далі – НБУ) та заробітної плати в Рівненському учбово-виробничому підприємству Українського товариства сліпих (УТОС), що становить 43497 грн, а з врахуванням встановленої законом граничного розміру пенсії - 13730 грн, з перерахунком на 01.12.2019 - 16380 грн. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 3 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідачем протиправно не зараховано до її страхового стажу періоди підприємницької діяльності з 20.11.1992 по 31.12.2003 і період з 23.07.1987 по 31.12.1991 до стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад у КСУ. Зазначає, що з 23.07.1987 по 31.12.1991 працювала технологом на виробництві мінеральних добрив хімічного заводу «Мари Азот», що знаходився у Туркменістані. Ця праця відноситься до стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і дає право на скорочення віку необхідного для призначення пенсії. Вказала, що на її численні звернення до різних державних установ отримати уточнюючу довідку для підтвердження зазначеного вище стажу її не вдалось. Проте, ці обставини підтверджуються іншими доказами, які вона надала разом зі своєю заявою щодо факту її трудового стажу на такому підприємстві. Однак відповідач їх безпідставно не врахував при ухваленні рішення про відмову призначення її пенсії на пільгових умовах. Також ГУПФ не зараховано до її страхового стажу період підприємницької діяльності з 20.11.1992 по 31.12.2003, оскільки документи, які підтверджують сплату нею внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме її облікові картки платника податків були безпідставно знищені за закінченням терміну зберігання. Зауважила, що незважаючи на такі обставини у неї зберіглися книги обліку доходів і витрат, а також квитанції про сплату нею податків за певні періоди, які беззаперечно засвідчують той факт, що з її доходів йшли відрахування у ПФУ. З огляду на наведене, вважає, що відповідач повинен був зарахувати належний її трудовий стаж і призначити пенсію на пільгових умовах виходячи з розрахунку викладеного у її заяві.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Позивач у відповіді на відзив не погоджується із доводами ГУПФ та підтримує вимоги, що викладені нею у апеляційній скарзі.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.  
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано жодного документа передбаченого «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі – МЮУ) 27.12.2005 за №1566/11846; далі – Порядок №22-1) на підтвердження здійснення нею підприємницької діяльності за спірний період та перебування на роботі з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 12.08.1993 №637 (далі – Порядку №637).
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що згідно з відомостями, які містяться у трудовій книжці позивача від 04.12.1979 остання у період з 23.07.1987 по 31.12.1991 працювала на посаді інженера виробничого персоналу в КСУ. Інших відомостей щодо цього роботи позивача в ній не зазначено (а.с.21-22).
З 20.11.1992 ОСОБА_1 була зареєстрована фізичною особою-підприємцем і взята на облік, як платник податків, у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі – Реєстр) внесений запис від 20.11.1992 за №26080170000013611. Свою підприємницьку діяльність позивач припинила 18.04.2012 про що свідчить повідомлення державного реєстратора від 18.04.2012 №13611 (а.с.23-25, 63, 129).
17.07.2017 позивач звернулася стосовно визначення її права на пенсійне забезпечення.
Рівненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі – ОУПФ) листом від 11.07.2017 №455/10 повідомив про те, що заявник не має права на призначення пенсії за віком внаслідок недостатності у неї страхового стажу визначеного законодавством. Зокрема, зазначено, що заявником за період здійснення підприємницької діяльності з 20.11.1992 по 06.07.2007 та з 01.01.2008 по 18.04.2012 не сплачувались страхові внески, а тому ці періоди не зараховується до її страхового стажу, який дає право на призначення їй пенсії за віком. Водночас зауважено, що у разі подання позивачем копій платіжних документів про сплату єдиного податку за періоди, за які не підтверджено страховий стаж, такі періоди будуть приведені у відповідність до сплачених внесків (а.с.73-74).
В подальшому, на чергове звернення ОСОБА_1 , стосовно призначення пенсії за віком на пільгових умовах, 25.08.2018 ОУПФ було відмовлено позивачу в призначені пенсії за віком на пільгових умовах (достроково) у зв`язку з відсутністю у заявника достатнього страхового стажу. Така відмова обґрунтована тим, що позивачем не надано всіх встановлених чинним законодавством документів для зарахування періоду роботи з 23.07.1987 по 28.12.1991 у КСУ у стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме: уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Згідно з листом Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі – ДПІ) від 21.07.2017 №4873/17-16-07-09 ОСОБА_1 повідомлено, що надати інформацію про сплату нею єдиного внеску на загальнообов`язкове пенсійне страхування за період з 20.11.1992 по 31.12.2003 є неможливим, оскільки строк зберігання особових рахунків платників податків в яких відображена ця інформація становить 5 (п`ять) років і такі документи за 1990-2009 роки наразі знищені (а.с.81-82).
У відповіді на звернення позивача від 15.05.2018 №099/01-19 Регіональний центр надання адміністративних послуг Рівненської міської ради зазначив, що надання відомостей про оплату єдиного податку, фіксованого патенту, фіксованого податку, страхових внесків до ПФУ не відноситься до компетенції управління (а.с.110-111).
26.04.2018 листом архівного відділу виконавчого комітету Рівненської міської ради від №О-16/12/14 апелянта повідомлено про те, що документи, які стосуються сплати нею податків за період її підприємницької діяльності на зберігання до них надходили, а тому вони не розпорядниками такої інформації .
Листом відповідача від 17.05.2018 №4845/03 позивача повідомлено, що у Центральному державному архіві вищих органів влади та управління України відсутні на зберіганні документи щодо трудового стажу ОСОБА_1 у КСУ (а.с.109).
Листом архівного відділу виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12.04.2018 №174/12/18 заявника проінформовано, що документи по КСУ на зберігання до них не надходили (а.с.88).
Поряд з цим, листами архівних установ Рівненської районної ради Рівненської області від 29.03.2018 №581/04-02 та Рівненської обласної державної адміністрації від 02.04.2018 №О-18/06-25 відповідача було повідомлено про те, що документів по КСУ у них на зберіганні немає (а.с.89-90).
Також матеріалами справи підтверджено те, що позивач-апелянт звертався у різні державні органи з метою отримання інформації про розмір її заробітної плати за час роботи у КСУ, яка необхідна для призначення пенсії. Однак така інформація нею отримана не була.
На підтвердження того, що ОСОБА_1 виконувала роботи та займала посаду, які відносились до робіт за Списком №1, нею до суду подано документи, що стосуються її проживання в м.Марі Республіки Туркменістан; на підтвердження, що нею сплачувались страхові внески за означений вище період подано книги обліку та витрат і постанову по справі про адміністративне правопорушення від 04.03.2010 за несвоєчасне подання декларації про доходи, отримані за 4 квартал 2009 року (а.с.67-69, 127).
Не погоджуючись з діями і рішенням відповідача щодо не зарахування періоду її підприємницької діяльності з 20.11.1992 по 31.12.2003 до страхового стажу і відмови призначити з 01.05.2018 пенсію на пільгових умовах позивач звернувся до суду із цим позовом.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту «а» статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно статті 56 Закону №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Зі змісту наведених правових положень випливає, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи у підприємствах та організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до ПФУ.
За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Частинами першою, другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Щодо підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 20.11.1992 по 30.06.2000, суд враховує наступне.
У листі ДПІ від 21.07.2017 №4873/17-16-07-09 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість подання інформації щодо сплати позивачем внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 20.11.1992 по 31.12.1999, у зв`язку із закінченням строків зберігання документів.
Відповідачем у листі від 11.07.2017 №455/10 зазначено про те, що у разі подання позивачем до управління ПФУ копій платіжних документів про сплату єдиного податку за періоди, за які не підтверджено страховий стаж, такі періоди будуть приведені у відповідність до сплачених внесків.
Однак, відомостей про подання ОСОБА_1 до ГУПФ будь-яких документів, що підтверджували б сплату ним відповідних страхових внесків - немає. Зазначених документів позивачем також не подано до суду.
Отже, належних та допустимих доказів, які б підтвердили право позивача-апелянта на зарахування до його страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 20.11.1992 по 30.06.2000 судом не встановлено.
Непереконливими є посилання позивача на квитанції про сплату податків від 19.05.1993, 11.03.1993, 19.05.1993 та платіжні повідомлення від 14.01.1993, 03.02.1995, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, ці документи не можуть бути беззаперечним доказом належної сплати нею страхових внесків. Крім того суд зауважує, що в цих платіжних документах не зазначені конкретні періоди за які були сплачені податки, а тому цих доказів недостатньо для зарахування на їх підставі страхового стажу позивачу необхідного для призначення пенсії.
Відносно підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, то відповідно до пункту 2.1 Порядку, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Позивачем не подано жодного документа передбаченого законом на підтвердження здійснення нею підприємницької діяльності за цей період.
Посилання скаржника на патент від 01.06.2002 серії ПАА №541411 з терміном дії від 01.06.2002 по 30.06.2002 не може бути підставою для зарахування стажу позивача за період здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, так як він діяв лише місяць (а.с.128),
Також немає відомостей щодо факту перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування в період, зокрема, з 01.07. 2000 по 31.12.2003 та сплати нею єдиного податку із сум якого проводились відрахування до ПФУ.
З огляду на наведене суд першої інстанції обґрунтовано вказав на відсутність правових підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003.
Щодо врахування періоду роботи з 23.07.1987 по 28.12.1991 рік у КСУ до стажу роботи на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 суд зауважує наступне.
Порядок та умови призначення пенсії за віком визначено Законом №1058-IV.
Згідно зі статтею 26 цього Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
За нормами статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.
Умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах для окремих категорій працівників визначено статтею 114 Закону №1058-IV.
Згідно з пунктом 1 цієї статті право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 статті 114 вказаного Закону визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, такого віку: 45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 17 років у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Відповідно до пункту 5 статті 114 Закону №1058-IV у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 6 статті 114 Закону №1058-IV).
Пунктом 10 «Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Пунктом 3 Порядку №383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списками № 1, 2 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5 до Порядку №637).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків, номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, підставі яких видана зазначена довідка, фактично відпрацьовані дні з 1992 року.
Слід звернути увагу, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих умовах праці за Списками № 1, 2, такі довідки є необхідними, оскільки в трудових книжках не зазначається в яких умовах працювали особи, та не вказується, чи були такі особи зайняті певними роботами або на певних виробництвах протягом повного робочого дня.
Основними підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім: наявність професії та виробництва в Списках; надання уточнюючої довідки з необхідними реквізитами, що повинна відповідати первинним документам, як підтвердження того, що особа була зайнята в шкідливих умовах праці та підприємство буде відшкодовувати витрати пільгових пенсій органам Пенсійного фонду; робота працівника в шкідливих умовах праці не менше 80% його трудового часу (пункт 2 Порядку №383).
Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.
Таким чином, підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення здійснюється у відповідності зі Списками на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умови праці, а також про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
З матеріалів справи видно, що згідно записів трудової книжки позивач працювала у період з 23.07.1987 по 31.12.1991 інженером в КСУ (а.с.22).
Проте, у трудовій книжці позивача-апелянта відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, зокрема: про безпосередню роботу на хімічному виробництві у шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня, а тому для доведення таких фактів необхідне подання уточнюючої довідки.
Отже, віднесення роботи позивача до Списків №1 або № 2 має здійснюватися на підставі саме уточнюючої довідки підприємства, установи, організації за умови її підтвердження первинними документами.
Однак, така довідка КСУ або його правонаступника позивачем до ГУПФ не надавалась. Поряд з цим, інші документи, які надані позивачем не можуть відповідно до законодавства слугувати підтвердженням її права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а тому суд їх відхиляє.
Щодо підтвердження трудового стажу показаннями свідків (чоловіка та дітей апелянта), то суд першої інстанції вірно зазначив, що можливість підтвердження трудового стажу такими доказами виникає тільки за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсії, то така також не підлягає задоволенню, оскільки в розрізі викладеного вище, встановлено, що на день свого звернення позивач не набула права на призначення пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу, а тому така позовна вимога є передчасною і задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною першою-другою статті 77 КАС, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не спростовано правомірності відмови відповідача щодо зарахування до її страхового стажу відповідних періодів роботи та призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.
Таким чином, суд першої інстанції підставно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 3 березня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 10 липня 2020 року.