Постанова                                                       
Іменем України 
 
16 вересня 2020 року                                                                   
м. Київ
                                                                                
справа № 456/2327/15
провадження № 61-7330св20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,       Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Трух Ольга Богданівна,
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області                                    від 25 листопада 2019 року у складі судді Гули Л. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Ванівського О. М., Курій Н. М. 
 
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державних виконавців,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст скарги
У липні 2019 року ОСОБА_1  звернулася до суду з вищевказаною скаргою, посилаючись на те, що 16 липня 2019 року вона вперше ознайомилася із матеріалами виконавчого провадження № 55959699 від 13 березня 2018 року, з якого їй стало відомо про те, що воно відкрито за заявою ОСОБА_2 від 05 березня 2018 року на підставі виконавчого листа від 01 березня 2018 року № 456/2327/15-ц, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області.
До цього часу державний виконавець не повідомив її ні про відкриття виконавчого провадження, ні про інші дії, вчинені ним у цьому виконавчому провадженні, у зв`язку з чим дії державного виконавця суперечать порядку, встановленому статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила:
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - Стрийський МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області) Трух О. Б. у виконавчому провадженні № 55959699 від 13 березня 2018 року та скасувати винесену нею постанову про відкриття виконавчого провадження                         від 13 березня 2018 року; 
- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Юник О. Б. у виконавчому провадженні № 55959699                         від 13 березня 2018 року та скасувати винесені нею постанови про арешт майна боржника від 02 травня 2018 року та арешт коштів боржника від 12 липня 2018 року; 
- визнати неправомірними дії державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Гопей В. І. у виконавчому провадженні № 55959699 від 13 березня 2018 року та скасувати винесені нею постанови про арешт коштів боржника                               від 15 травня 2019 року, про зняття арешту з майна від 09 липня 2019 року, про стягнення виконавчого збору від 10 липня 2019 року, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10 липня 2019 року та постанову про закінчення виконавчого провадження від 10 липня 2019 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада                  2019 року скаргу  ОСОБА_1 задоволено.
Визнано дії головного державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Юник (Трух) О. Б. у виконавчому провадженні № 55959699 від 13 березня                 2018 року неправомірними.
Скасовано постанову головного державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Трух О. Б. про відкриття виконавчого провадження від 13 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 55959699 про примусове виконання виконавчого листа № 456/2327/15-ц, виданого 01 березня 2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Скасовано постанову головного державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Юник О. Б. про арешт майна боржника від 02 травня 2018 року у виконавчому провадженні № 55959699 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Скасовано постанову головного державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Юник О. Б. про арешт коштів боржника від 12 липня 2018 року у виконавчому провадженні № 55959699 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Визнано дії державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Гопей В. І. у виконавчому провадженні № 55959699 від 13 березня 2018 року  неправомірними.
Скасовано постанову державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Гопей В. І. про арешт коштів боржника від 15 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 55959699 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2                5 000 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Скасовано постанову державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Гопей В. І. про зняття арешту з коштів від 09 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 55959699 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2                   5 000 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Скасовано постанову державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Гопей В. І. про стягнення виконавчого збору від 10 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 55959699 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Скасовано постанову державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Гопей В. І. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій                      від 10 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 55959699 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Скасовано постанову державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Гопей В. І. про закінчення виконавчого провадження від 10 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 55959699 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що матеріали виконавчого провадження не містять повідомлення про вручення боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження з її підписом про отримання такої, а відтак вчинення державними виконавцями Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області всіх інших виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 55959699, а саме: винесення ними постанови від 02 травня 2018 року про арешт майна боржника; постанови від 12 липня 2018 року про арешт коштів боржника; постанови                                  від 15 травня 2019 року про арешт коштів боржника; постанови від 09 липня                     2019 року про зняття арешту з коштів, накладеного постановою від 15 травня                   2019 року; постанови про стягнення виконавчого збору від 10 липня 2019 року; постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій                           від 10 липня 2019 року та постанови про закінчення виконавчого провадження                       від 10 липня 2019 року, з підстав, зазначених державними виконавцями, є неправомірними, а вищезгадані постанови є незаконними та підлягають скасуванню.
Постановою Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року залишено без змін.
Розглядаючи цей спір місцевий суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2020 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні скарги.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що його не було повідомлено про розгляд цієї справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим він був позбавлений права знати про дату, час та місце судового засідання у справі, а також брати участь у судовому розгляді справи та отримувати ухвалені за його результатами рішення.
Апеляційним судом його повідомлено про розгляд справи, однак він не зміг бути присутнім з об`єктивних причин. Натомість апеляційний суд не з`ясувавши причин його неявки провів розгляд скарги за його відсутності, у зв`язку з чи допустив неповноту при її розгляді.
Подання ОСОБА_1 скарги на дії та рішення державних виконавців, які виконали судове рішення у справі свідчить про відсутність у неї наміру виконувати судове рішення добровільно та фактично повернути таке до стадії невиконаного.
Його право як стягувача на виконання остаточного судового рішення судами не забезпечено, оскільки суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, задовольняючи скаргу після виконання судового рішення фактично вчинив поворот його виконання та привів сторони у справі до попередньої стадії.
Разом з тим, Львівський апеляційний суд у аналогічній справі дійшов протилежного висновку та задовольнив його апеляційну скаргу повністю.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У червні 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року відзив ОСОБА_1 повернуто заявнику без розгляду, у зв`язку з тим, що він не був підписаний.
У липні 2020 року ОСОБА_1 повторно направила на адресу Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила її відхилити, посилаючись на те, що    ОСОБА_2 не є стягувачем за виконавчим листом, виданим 01 березня 2018 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області у справі № 456/2327/15-ц. У матеріалах виконавчого провадження № 55959699 від 13 березня 2018 року відсутній виконавчий лист з датою видачі 21 вересня 2017 року.  
Державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження проігнорувала істотні розбіжності між виконавчим листом та заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, тобто не ідентифікувала ні заявника, ні стягувача. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Стрийського міськрайонного суду Львівської області.
21 травня 2020 року справа № 456/2327/15-ц надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. визнано необґрунтованою.
Ухвалою Верховного суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів:                 Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державних виконавців відмовлено. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
05 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до начальника Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про прийняття до виконання виконавчого листа                     № 456/2327/15-ц від 01 березня 2018 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на його користь 5 000 грн за проведення судової будівельно-технічної експертизи, долучивши до заяви оригінал згаданого виконавчого листа, копію паспорта та квитанції.
13 березня 2018 року головним державним виконавцем Трух О. Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55959699 на підставі виконавчого листа № 456/2327/15-ц від 01 березня 2018 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області.
14 березня 2018 року зазначену постанову державним виконавцем рекомендованим листом з повідомленням про вручення було скеровано ОСОБА_1 , проте                           13 квітня 2018 року вказаний лист повернувся відправнику із відміткою оператора поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
У подальшому в рамках ВП № 55959699 державними виконавцями були винесені: постанова від 02 травня 2018 року про арешт майна боржника; постанова                            від 12 липня 2018 року про арешт коштів боржника; постанова від 15 травня                      2019 року про арешт коштів боржника; постанова від 09 липня 2019 року про зняття арешту з коштів, накладеного постановою від 15 травня 2019 року; постанова про стягнення виконавчого збору від 10 липня 2019 року; постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 10 липня 2019 року та постанова про закінчення виконавчого провадження від 10 липня 2019 року, з яких вбачається, що дії державних виконавців вчинені ними у ВП № 55959699 при виконанні виконавчого листа № 456/2327/15-ц від 01 березня 2018 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;                4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають, з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту сьомого частини третьої статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
У відповідності до вимог частин п`ятої та сьомої статті 26 Закону 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що матеріали виконавчого провадження не містять повідомлення про вручення боржнику ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження з її підписом про отримання такої, тому вчинення державними виконавцями всіх інших дій у виконавчому провадженні є неправомірними, а постанови - незаконними.
Ухвалюючи таке судове рішення як місцевий суд, так і суд апеляційної інстанції послалися на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 травня 2018 року у справі № 916/1605/15-г, яка відповідно до вимог статті 263 ЦПК України повинна бути врахована при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Однак, висновки, висловлені у зазначеній постанові стосувалися правовідносин, виконавче провадження у яких відкрито 09 вересня 2015 року, тобто під час дії Закону України «Про виконавче провадження», у редакції Закону від 21 квітня                    1999 року № 606-XIV. При цьому Верховний Суд піддав аналізу застосування, зокрема статей 25, 26 Закону № 606-XIV.
Проте, суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули, у зв`язку з чим дійшли помилкового висновку, застосовуючи їх до правовідносин, що виникли з підстав застосування положень частини першої статті 28 Закону 1404-VIII.
Відповідно до вимог частини першої статті 28 Закону 1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Згідно зі статтею 56 Закону 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, щодо обов`язку державного виконавця пересвідчитись в отриманні боржником копії постанови про виконавче провадження, суперечать положенню частин першої та сьомої статті 28 Закону № 1404-VIII, за приписами якої копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, без надання строку на добровільне виконання постанови. За умови дотримання цих вимог, у день відкриття, чи не пізніше наступного дня (у залежності від обставин, визначених Законом) виконавець зобов`язаний винести постанову про накладення арешту на майно боржника, зокрема, за приписами статті 56 Закону                      № 1404-VIII.
Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що обов`язок державного виконавця з приводу того, що він повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови був передбачений частиною першою статті 30 Закону № 606-XIV в редакції, чинній до 09 березня 2011 року.
Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 12 квітня 2018 року у справі № 922/1353/16 та від 20 листопада 2019 року у справі № 751/3157/19 (провадження № 61-16471св19).
Також Верховний Суд не погоджується із висновком місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, в частині скасування постанови державного виконавця Стрийського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про стягнення виконавчого збору, з огляду на таке.
Статтями 26, 27 Закону № 1404 встановлений порядок та підстави стягнення виконавчого збору, відповідно до яких у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
На відміну від попереднього порядку та підстав стягнення виконавчого збору, який містився в Законі № 606-ХІV та передбачав нарахування і стягнення виконавчого збору у випадку невиконання судового рішення у строк, наданий державним виконавцем для добровільного виконання, Закон № 1404 передбачає нарахування суми виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а розмір фактичного стягнення виконавчого збору ставить в залежність від суми боргу, що фактично стягнута.
Стаття 27 Закону № 1404 передбачає перелік випадків коли виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Обставини виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи за виконавчим листом від 01 березня 2018 року № 456/2327/15-ц до таких випадків не відносяться, тому виконавчий збір підлягає стягненню.
Крім того, згідно з положеннями частини третьої статті 42 Закону № 1404 витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 42 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Враховуючи те, що на організацію та проведення виконавчих дій було затрачено кошти бюджету України, державним виконавцем відповідно до вимог статті 42 Закону № 1404 було винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 282 грн.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішеннях «Sutyazhnik v. Russia»                від 29 липня 2009 року, «Esertas v. Lithuania» від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності.
Згідно з вказаними рішеннями ЄСПЛ під правовим пуризмом слід розуміти надмірно формальне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.
При цьому необхідно враховувати, з якою метою особа звертається до суду, та чи дійсно порушено право особи з огляду на положення статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України, де зазначено, що особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не обґрунтував в чому полягає незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення скарги з наведених вище підстав.
Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні скарги ОСОБА_1 з наведених вище підстав. 

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 листопада                         2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року скасувати і прийняти нову постанову.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державних виконавців відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.                       
                              
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко    Є. В. Петров   І. М. Фаловська