УХВАЛА
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року 
Київ
справа №9901/605/18
адміністративне провадження №П/9901/605/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Білоуса О.В.
суддів: Желтобрюх І.Л., Смоковича М.І., Стрелець Т.Г., Усенко Є.А.,
секретар судового засідання - Носенко Л.О.,
за участю: представника позивача - Колеснікова І.В.,
здійснюючи підготовче провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вища рада правосуддя, про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 29 травня 2018 року звернулася до Верховного Суду із позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вища рада правосуддя, про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування рішення від 26 квітня 2018 року №544/ко-18 про невідповідність судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 займаній посаді, стягнення моральної шкоди в сумі 1000000 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, з-поміж іншого, зазначила що відповідно до пункту 8 глави 6 розділу ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 3 листопада 2016 року №143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року №20/зп-18; далі - Положення №143/зп-16) суддя (кандидат на посаду судді), який за результатами виконання практичного завдання набрав менше мінімально допустимого бала, допускається до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання у разі набрання ним мінімально допустимого бала іспиту.
За результатами виконання практичного завдання суддя ОСОБА_1 набрала менше мінімально допустимого бала (54,5 з необхідних 60), проте, на її думку, з урахуванням наведених положень пункту 8 глави 6 розділу II Положення №143/зп-16, її мали б допустити до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання («Дослідження досьє та проведення співбесіди»), позаяк вона набрала мінімально допустимий бал в межах всього етапу кваліфікаційного оцінювання «Іспит» (134,375 з необхідних 105 балів).
Крім того, позивач вважає, що оскільки складання анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання не є самостійними етапами кваліфікаційного оцінювання, а є складовими етапу «Іспит», та враховуючи, що рішення про допуск судді до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання приймається за результатами проходження цим суддею саме етапу «Іспит», то оцінка результатів за підсумками «Іспиту» має визначатися виходячи із загальної суми балів, які набрав суддя за виконання анонімного письмового тестування та практичного завдання.
Під час підготовчого провадження у цій справі, позивачем та його представниками неодноразово до Верховного Суду засобами електронної пошти надсилались листи у формі заяв про відкладення підготовчого провадження (17 вересня 2019 року, 17 жовтня 2019 року, 14 листопада 2019 року, 14 квітня 2020 року, 19 травня 2020 року, 11 червня 2020 року) та лист у формі заяви про відвід колегії суддів від 17 жовтня 2019 року.
Колегія суддів звертає увагу, що частиною другою статті 166 КАС України передбачено, що заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 44 КАС України документи (у тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
За правилами частини восьмої статті 18 КАС України, реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі в порядку, визначеному цим Кодексом.
Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подають процесуальні та інші документи, письмові та електронні докази, вчиняють інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не визначено цим Кодексом.
Частиною шостою статті 18 КАС України передбачено, що адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.
Згідно із наказом Державної судової адміністрації від 26 квітня 2019 року №429 тестова експлуатація підсистеми «Електронний суд» у Касаційному адміністративному суді здійснюється з 2 травня 2019 року.
Заяви позивача та її представників, як вже зазначалося, надіслано до суду електронною поштою.
Разом з тим, надсилання в електронному вигляді процесуальних документів до Суду має здійснюватися з використанням сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login.
Для можливості користування цим сервісом необхідно здійснити реєстрацію офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) з обов`язковим використанням власного електронного цифрового підпису.
Тобто, законодавцем було надано сторонам та учасникам справи альтернативне право звернення до Суду з позовними та іншими заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами в електронній формі (з обов`язковою реєстрацією офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) та підписанням вказаних документів власним електронним підписом) або в паперовій формі (з обов`язковим скріпленням вказаних документів власноручним підписом учасника справи (його представника).
Заяви про відкладення розгляду справи та про відвід колегії суддів Верховного Суду подані не у письмовій формі та без використання підсистеми «Електронний суд», що суперечить вимогам частини другої статті 166 КАС України, а тому не є тими заявами, які підлягають розгляду у встановлено нормами КАС України порядку.
У підготовчому засіданні 2 липня 2020 року суд поставив на обговорення питання про можливість розгляду справи (у підготовчому засіданні) без участі представника ВККС та представника ВРП.
Представник позивача не заперечував щоб проводити підготовче судове засідання без участі представників ВККС та ВРП. 
Заслухавши думку представника позивача, колегія суддів ухвалила проводити підготовче засідання без участі представників ВККС та ВРП.
Колегія суддів, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах та з огляду на статтю 101 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», поставила на обговорення питання про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України в частині оскарження абзацу 4 резолютивної частини рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 квітня 2018 року №544/ко-18 щодо рекомендації Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1.
Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що не має будь-яких представницьких обмежень, але без консультацій з позивачем не може повідомити свою позицію щодо закриття провадження в частині позовних вимог.
Заслухавши думку представника позивача колегія суддів зазначає таке.
Так, частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
Згідно зі статтею 83 Закону №1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді <…> здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: <…> рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
На виконання вимог Закону №1402-VІІІ Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року №143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року №   20/зп-18; далі - Положення № 143/зп-16), а рішенням від 04 листопада 2016 року №144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
Згідно із пунктом 34 розділу ІІІ Положення №143/зп-16 рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом № 1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
Пунктами 10 та 11 розділу V Положення №143/зп-16 встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
За частинами другою, четвертою статті 84 Закону № 1402-VІІІ за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді <…>, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.
У частинах першій, другій статті 85 Закону №1402-VІІІ передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді <…> критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС <…> зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.
Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону №1402-VІІІ Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону №1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить суд:
визнати протиправною бездіяльність ВККС щодо не встановлення та персоніфікації загального результату іспиту - суми балів, отриманих суддею Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1, як учасником іспиту за результатами складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання, та не оприлюднення загального результату іспиту - суми балів на офіційному веб-сайті Комісії не пізніше наступного робочого дня після їх встановлення;
зобов`язати Комісію встановити та персоніфікувати загальний результат іспиту - суму балів, отриманих суддею Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1, як учасником іспиту за результатами складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання та оприлюднити загальний результат іспиту - суму балів на офіційному веб-сайті Комісії не пізніше наступного робочого дня після їх встановлення;
визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 26 квітня 2018 року №544/ко-18;
зобов`язати ВККС після встановлення результату етапу кваліфікаційного оцінювання «Складення іспиту» ухвалити рішення щодо допуску судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у відповідності до вимог законодавства України;
стягнути з Комісії моральну шкоду у розмірі 1000000 грн.
В матеріалах справи міститься засвідчена копія оскаржуваного позивачем рішення ВККС від 26 квітня 2018 року №544/ко-18, яким вирішено:
визначити, що суддя Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 не склала іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року №7/зп-18;
відмовити ОСОБА_1 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє і проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17; 
визнати ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді;
рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Деснянського районного суду міста Києва.
В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо розгляду на засіданні ВРП рекомендації Комісії про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Деснянського районного суду міста Києва.
З огляду на вищенаведені положення законодавства, зокрема частини восьмої статті 101 Закону №1402-VIII, яка передбачає умову, за якої можна оскаржити рішення ВККС, яке містить рекомендацію щодо вчинення певних дій чи прийняття рішень, колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, дійшла висновку, що провадження у цій справі в частині оскарження абзацу 4 резолютивної частини рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 квітня 2018 року №544/ко-18 щодо рекомендації Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 треба закрити.
Якщо зважити на положення частини восьмої статті 101 Закону №1402-VIII, то Рішення в цій частині, може бути оскарженим, після того, як його буде актуалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, а лише визначає з настанням якої події рішення ВККС в частині надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.
До такого висновку колегія суддів дійшла також з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №9901/637/18, у якій, з посиланням на наведені норми законодавства, зазначено, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон №1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП.
Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
Водночас за нормами Закону №1402-VIII (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання суддя, (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.
При цьому рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.
Отже, зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження ВРП та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, суд вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону №1402-VIII оскарження рішення ВККС в частині рекомендації ВРП щодо звільнення судді з посади можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. У протилежному випадку дублюються функції щодо його перегляду Верховним Судом та ВРП, що є неприпустимим.
Враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати ВРП.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 183 КАС України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.
Узагальнюючи наведене, можна констатувати, що Рішення ВККС в частині висновку рекомендувати ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи в цій частині й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі , оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
У цій справі такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.
Керуючись статтями 183, 238, 241-243, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вища рада правосуддя, про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування моральної шкоди - закрити в частині оскарження абзацу 4 рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 26 квітня 2018 року №544/ко-18 щодо рекомендації Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Деснянського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст ухвали виготовлено 3 липня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                           О.В.Білоус 
Судді                                                                                                              І.Л.Желтобрюх
                                                                                                              М.І.Смокович
                                                                                                              Т.Г.Стрелець
                                                                                                              Є.А.Усенко