ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/260/17  Номер провадження 22-ц/814/1675/20	Головуючий у 1-й інстанції Кулешова Л.В.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Карпушина Г.Л., 
За участю секретаря судового засідання : Зеленської О.І.,
Представника відповідача: Христофорова Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором
     за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 січня 2018 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ухвалене за відсутності учасників справи під головуванням судді Кулешової Л.В., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

В січні 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за Кредитним Договором №ML-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року у розмірі 16068,69 Швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 3571,69 Швейцарських франків - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, вирішити питання судових витрат.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що 09 січня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-D01/001/2008, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 22875,00 Швейцарських франків строком до 06 січня 2028 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Проте, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 09.12.2016 року виникла заборгованість в сумі 19640,38 Швейцарських франків, яка складається з: - 16068,69 Швейцарських франків - заборгованість за кредитом; - 3571,69 Швейцарських франків - заборгованість за процентами. Окрім того, належне виконання кредитного договору забезпечено договором поруки №SR-D01/001/2008, укладеним 09.01.2008 року з відповідачем ОСОБА_2 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 січня 2018 року позовні вимоги ПАТ "ОТП Банк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р НОМЕР_2 у Регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харків), заборгованість за кредитним договором у розмірі 19640,38 Швейцарських франків, з яких заборгованість за кредитом у сумі становить 16068,69 Швейцарських франків, за процентами3571,69 Швейцарських франків.
У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (адреса: 03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ІК 36789421, р/р НОМЕР_2 у Регіональному відділенні АТ «ОТП Банк» у м. Харків), судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7529,03 грн.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :
З рішенням не погодився позивач ПАТ «ОТП Банк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :
Вказує на те, що 18.02.2010 року та 11.09.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 були укладені додаткові договори №1 та №2 до договору поруки від 09.01.2008 року.
За умовами укладених додаткових договорів до договору поруки ОСОБА_2 поручилась за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього та погодилась на забезпечення розміру боргових зобов`язань відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, останній додатковий договір до договору поруки було підписано та погоджено поручителем, та, згідно його умов, поручитель забезпечує виконання зобов`язань за кредитним договором, з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками до нього, тобто в редакції кредитного договору від 11.09.2014 року, після вказаної дати зміни до кредитного договору не вносились.

Окрім цього, з рішенням суду у повні мірі не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги вмотивовував тим, що місцевим судом, в порушення норм закону, було розглянуто вищевказану справу за відсутності та без належного повідомлення ОСОБА_1 , відповідача по справі. Вказує на те, що стягнення грошових коштів за рішенням суду в іноземній валюті суперечить вимогам, викладеним у ст.ст. 524,533 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02 травня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - задоволено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 січня 2018 року – скасовано Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суму заборгованості за Кредитним договором №ML-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року у розмірі 19640,38 Швейцарських франків, з яких: 16068,69 Швейцарських франків – заборгованість за кредитом та 3571,69 Швейцарських франків – заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у дольовому порядку, а саме: по 9414,05 гривень з кожного.

Постановою Верховного Суду від 10 червня 2020 року постанову Апеляційного суду Полтавської області від 02 травня 2018 року скасовано в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до  ОСОБА_2 , справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 09 січня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1  укладений кредитний договір №ML-D01/001/2008, згідно з яким Банк надав, а відповідач прийняв кредитні кошти в сумі 22875,00 Швейцарських франків строком до 06 січня 2028 року зі сплатою за користування кредитом фіксованого відсотку в розмірі 4,49% річних ( а.с.5-9).
Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових чи інших зобов`язань за цим договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором 09 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-D01/ D01/002/2008 (а.с.18).
Згідно п.1.1. договору поруки поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

11 січня 2013 року між ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем ОСОБА_1 укладений додатковий договір №4 до кредитного договору №ML-D01/001/2008 від 09 січня 2008 року, згідно з яким на період до 11 січня 2013 року фіксований відсоток за користування кредитом встановлений у розмірі 4,74% річних, на період з 11 січня 2013 року до 11 лютого 2013 року фіксований відсоток встановлений у розмірі 4,82 % річних (а.с.10-12).
Судами встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував, у визначені строки кредитні платежі не вносив, внаслідок чого станом на 09 грудня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 19640,38 Швейцарських франків, яка складається з: 16068,69 Швейцарських франків - заборгованість за кредитом та 3571,69 Швейцарських франків - заборгованість за процентами (а.с.91-93).

Рішення судів в частині визначення суми заборгованості основного боржника ОСОБА_1 залишене без змін постановою суду касаційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що банк без згоди поручителя збільшив розмір відсоткової ставки з 4,49% до 4,74% та у подальшому до 4,82%. Відповідні зміни до договору поруки за взаємною згодою кредитора та поручителя не були внесені, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення договору поруки.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:
Спірні правовідносини врегульовуються нормами Цивільного кодексу України, умовами кредитного договору, укладеного між сторонами з подальшими змінами до нього, умовами договору поруки.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений на строк до 06 січня 2028 року.
Згідно з пунктом 1.9.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та (або) поручителем своїх боргових чи інших зобов`язань за цим договором. Відповідна вимога виконується позичальником у 30-денний строк.
Банк заявив позов про дострокове повернення кредиту 17 січня 2017 року, мотивуючи позов тим, що 12 жовтня 2016 року на адресу відповідачів направив досудові вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором за № № 1013, 1025.
У матеріалах справи відсутні докази того, що банк звернувся з позовом до поручителя з пропуском шестимісячного строку з дня, коли у позичальника виник обов`язок повернути кредит у повному обсязі.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).
За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. 

З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2010 року між  ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1 укладений додатковий договір № 1 умовами якого визначено збільшення відсоткової ставки.
У додатках до апеляційної скарги позивач надав договір, датований 11 вересня 2014 року - додатковий договір № 2 до договору поруки від 09 січня 2008 року  № SR-D01/D01/002/2008, в якому передбачено, що боржник зобов`язаний сплатити проценти в розмірі, в терміни і в порядку, що передбачені в кредитному договорі. В разі зміни, в тому числі збільшення розміру боргових зобов`язань та (чи) інших зобов`язань боржника за кредитним договором після укладення цього договору, такі зобов`язання забезпечуються порукою в їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору, а підписання поручителем цього договору вважається попередньою згодою поручителя на зміну умов кредитного договору.
За вказаними додатковими договорами поручитель ОСОБА_2 надала згоду на збільшення фіксованого відсотку за кредитом, згідно з умовами додаткового договору № 4 до кредитного договору від 09 січня 2008 року № ML-D01/001/2008, укладеного 11 січня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 , а саме, що на період до 11 січня 2013 року фіксований відсоток за користування кредитом встановлений у розмірі 4,74 % річних, на період з  11 січня 2013 року до 11 лютого 2013 року - в розмірі 4,82 % річних. 

Відповідно до статті 131 ЦПК України у редакції, що діяла на час подання позову, сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

ПАТ «ОТП «Банк» надаючи копії додаткових договорів поруки ніяким чином не вмотивовував підстави пропуску строку на подання доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
ПАТ ОТП «Банк» не доведено наявність об`єктивних причин, які призвели до неможливості виконання ним вимог процесуального закону та своєчасного подання доказів до місцевого суду. 

Судом апеляційної інстанції в ході попереднього провадження на виконання клопотання представника ОСОБА_2 витребувані у позивача оригінали документів, у тому числі і додаткових договорів поруки, на які він посилався в обгрунтування доводів апеляційної скарги.
Вказана вимога суду не була виконана позивачем. Поряд з тим, відповідно до змісту заяви від 28 березня 2018 року відповідач ОСОБА_2 через свого представника просила при ухваленні судового рішення не брати до уваги копії додаткових договорів до договору поруки з огляду на їх недостовірність і ненадання оригіналів таких доказів, тобто заперечувала проти їх достовірності.
Згідно з частиною шостою статті 95 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з вимогами ст. 12, 49, 64, 81, 89 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.  Кожна  сторона зобов`язана довести ті обставини, на  які  вона  посилається   як  на  підставу  своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Сторонам належним чином було роз`яснено їх процесуальні права, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами сторони розпорядилися диспозитивно.

Позивач ПАТ «ОТП Банк» за відсутності поважних причин пропуску строку на подання доказів, пропустив процесуальний строк, визначений ст. 131 ЦПК України (в редакції чинній на час звернення з позовом), та не довів належним чином обгрунтованість позовних вимог до ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав приймати додані до апеляційної скарги нові докази та не враховувати їх при вирішенні спору, що відповідатиме вимогам ст. 12,13 ЦПК України та принципам рівності сторін , та права на справедливий суд, визначеним ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод. 
У справі «Гурепка проти України №2», наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівняні з опонентом.

Суд першої інстанції належним чином встановивши обставини справи, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку щодо наявності підстав вважати договір поруки припиненим та висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 .

Внаслідок укладення з боржником за кредитним договором додаткової угоди, умовами якої визначено збільшення відсоткової ставки, відбулося збільшення обсягу відповідальності. Відсутність згоди поручителя на це мало наслідком припинення договору поруки.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 січня 2018 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 .

Підстави для зміни розподілу рішення суду в частині судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати апелянта, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

        Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 січня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 30 липня 2020 року.

Головуючий суддя :                                         П.С. Абрамов

Судді:                                                         С.М. Бондаревська

                                                               Г.Л. Карпушин