ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Головань О.В.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2020 року                                                                                    Справа № 640/10385/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Губської Л.В., Степанюка А.Г., 
за участю секретаря           Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про                     визнання протиправним та скасування рішення 
і зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач) про:
- визнання протиправним та скасування рішення ГУ Держгеокадастру у Київській області від 12.04.2019 № 3889/0-3160/0/17-19 щодо відмови громадянину України, учаснику бойових дій ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лютізької сільської Ради Вишгородського району Київської області;
- зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Київській області надати громадянину України, учаснику бойових дій ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Лютізької сільської Ради Вишгородського району Київської області за його клопотанням від 15.03.2019 № 3889/0/94-19 у порядку та у спосіб, передбачені пунктом 7 статті 118 Земельного кодексу України.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2020 року адміністративний позов було задоволено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством визначено вичерпний перелік правових підстав, за наявності яких уповноважений орган може відмовити особі в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, і що відповідачем не доведено наявності хоча б однієї з таких підстав для відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
При цьому, суд зазначив, що лист сільської ради, в якому викладена її думка щодо відведення земельної ділянки, у розумінні чинного законодавства не є підставою для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що до нього надійшов лист сільської ради, в якому було висловлено заперечення щодо надання позивачу у власність бажаної ним земельної ділянки і що, у зв`язку з цим, позивачу було рекомендовано визначитися з іншим місцем для відведення земельної ділянки та повторно звернутися з відповідним клопотанням до компетентного органу.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, зазначаючи, що доводи апелянта не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є безпідставними.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.03.2019 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 (два) га, яка розташована на території Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області. До клопотання було додано такі документи: копію паспорта громадянина України; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; копію посвідчення учасника бойових дій; план-схему розміщення земельної ділянки.
12.04.2019 листом № 3889/0-3160/0/17-19 ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомлено позивача про те, що Лютізька сільська рада Вишгородського району Київської області (лист від 09.04.2019 № 143) висловила заперечення щодо надання у власність даної земельної ділянка та рекомендовано визначитися з іншим місцем розташування бажаної до відведення земельної ділянки.
Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача щодо відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, звернулася до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій  статті 3 ЗК України  передбачено, що земельні відносини регулюються  Конституцією України  цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною другою  статті 4 ЗК України  завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до  статті 116 ЗК України  громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Згідно з частиною шостою сттаті 118  ЗК України  громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до частини четвертої  статті 122 ЗК України  центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно з частиною сьомою  статті 118 ЗК України  відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому  законом  порядку.
Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями статтею 118 Земельного кодексу України.
Разом з тим, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (стаття 118), який не передбачає розширеного тлумачення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані в оскаржуваному рішенні ГУ Держгеокадастру, ані в ході апеляційного провадження відповідачем не було наведено жодної правової підстави, прямо передбаченої частиною сьомою статті 118 ЗК України, для відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
При цьому, доводи апелянта про те, що до нього надійшов лист сільської ради, в якому було висловлено заперечення щодо надання позивачу у власність бажаної ним земельної ділянки і що, у зв`язку з цим, позивачу було рекомендовано визначитися з іншим місцем для відведення земельної ділянки та повторно звернутися з відповідним клопотанням до компетентного органу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наведеною нормою земельного законодавства не передбачено такої підстави для відмови особі в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Крім того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, чинним законодавством не передбачено обов`язку розпорядника земельними ділянками державної власності з`ясовувати та враховувати позицію органу місцевого самоврядування при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Водночас, з приводу посилань апелянта на Стратегію удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, апеляційний суд зазначає, що така Стратегія затверджена постановою КМУ та є підзаконним нормативно-правовим актом, що має нижчу юридичну силу в порівнянні із ЗК України. Тож, спірні правовідносини за виниклих обставин підлягають вирішенню на підставі та в порядку саме ЗК України, зокрема статті 118.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що у своїй скарзі апелянт фактично стверджує про відсутність підстав безпосередньо для відведення земельної ділянки у власність, але спір у цій справі виник з приводу надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, що є лише одним з етапів відведення і не передбачає автоматичного переданні права власності на землю. 
Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Держгеокадастру у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2020 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 04 серпня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: