ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року                                 
м. Харків
справа № 953/24207/19
провадження № 22-ц/818/2333/20        
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Хорошевського О.М.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Державне підприємство "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості "Південдіпрошахт",
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року, ухавлене у складі судді Чередник В.Є.,
УСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості "Південдапрошахт" (надалі ДП) заробітну плату у розмірі 74 460 грн.
Позов мотивований тим, що з 1 березня 2004 року на підставі наказу № 29к від 01.03.2004 ОСОБА_1 була прийнята на роботу до відділу електоромеханічний, автоматизації та зв`язку на посаду інженера ДП. Починаючи з 01.03.2018 по 01.11.2019 відповідач не виплачував позивачу заробітну плату, яка кожного місяця їй нараховувалась в розмірі 3723 грн. Загальний борг відповідача по заробітній платі склав 74 460 грн. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ДП з проханням провести з нею повний розрахунок, але на час подачі позову відповідь чи заробітну плату позивач від підприємства не отримала.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Судове рішення мотивоване тим, що надана ОСОБА_1 довідка ДП, у якій визначений розмір заборгованості із заробітної плати, підписана особою, яка на той час вже не мала права представляти інтереси відповідача. Представником ДП до відзиву надані документи, з яких убачається, який розмір заробітної плати виплачувався ОСОБА_1 за березень-червень 2018 року. Встановити яка заробітна плата нараховувалася ОСОБА_1 та чи взагалі нараховувалась у період з 01.07.2018 по 01.11.2019 не можливо, оскільки за вказаний період жодного доказу сторонами надано не було. Тобто викладені позивачем обставини не доведені належними та допустимими доказами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до наказу № 2к/к від 09.01.2020 ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з 09.01.2020 від виконання обов`язків директора ДП відповідно до п.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України). Отже, до цього часу ОСОБА_2 як директор ДП мав усі законні права видавати довідки про наявність заборгованості із заробітної плати. Докази, надані ОСОБА_3 як Головою комісії з реорганізації ДП, не мали враховуватися судом, оскільки у штатному розписі ДП відсутня така посада як Голова комісії з реорганізації, участі у роботі підприємства Строгий В.Ф. не приймав. Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Дев`ятнадцятого березня 2020 року до Харківського апеляційного суду надійшов уточнений відзив ДП на позов, підписаний в.о. директора ДП Темнік В.А., який просить не враховувати відзив на позов, наданий його попередником. Позов ОСОБА_1 представник ДП просить задовольнити, визнає неможливість сплачувати заробітну плату працівникам ДП внаслідок арешту рахунків та скрутного матеріального становища.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.  Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Як установлено судом і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, 02.04.1990  ОСОБА_1  була прийнята техніком в електромеханічний відділ інституту «Південдіпрошахт», а 01.03.2004 - переведена на посаду техніка ІІ категорії електромеханічного відділу на підставі наказу 29к від 01.03.2004 (а.с. 6-7).
На підтвердження наявності заборгованості ДП із виплати заробітної плати позивач надала довідку № 29/11-14 від 29.11.2019, у якій вказано, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ДП з окладом згідно штатного розпису в розмірі 3723 грн. У ДП існує заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати в сумі 74460 грн за період з 01.03.2018 по 01.11.2019 (а.с. 8). Довідка підписана керівником ДП Севастьяновим Ю.А. та скріплена печаткою підприємства.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником ДП, який виступав у справі, був ОСОБА_3 , який наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 328 від 29.07.2019 був введений до складу комісії з реорганізації ДП та призначений її головою. Тим же наказом ОСОБА_2 був виведений зі складу комісії з реорганізації ДП (а.с. 28).
Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 ОСОБА_3 посилався на Акт від 19.09.2018 №3882/20-40-13-07/00167606 «Про результати планової документальної виїзної перевірки ДП «Південдіпрошахт» з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 роки». Під час проведення вказаної перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у складі працюючих найманих працівників ДП у березні, квітні, травні та червні 2018 року. Згідно з відомостями про нарахування заробітної плати за березень-червень 2018 року у березні 2018 року ОСОБА_1 нараховано 713,39 грн, до виплати – 702,69 грн заробітної плати; у квітні 2018 року - нараховано 1671, 05 грн, до виплати – 1503,79 грн заробітної плати; у травні 2018 року - нараховано 2258,4 грн, до виплати – 1976,6 грн заробітної плати; у червні 2018 року - нараховано 1415,45 грн, до виплати – 1298,02 грн заробітної плати (а.с. 29-49).
Крім того, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідно до наказу № 328 від 29.07.2019 ОСОБА_2 з 29.07.2019 втратив будь-які повноваження, передбачені Статутом підприємства щодо його управління (видавати розпорядження, накази, доручення, підписувати договори, звіти, акти звірки взаєморозрахунків, довідки, в тому числі довідки про наявність заборгованості підприємства, кредиторської, дебіторської, заборгованості по заробітній платі).
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції вважав, що оскільки довідка про заборгованість із заробітної плати підписана не повноважним представником ДП, ОСОБА_1 не довела розмір заявлених нею вимог. 
Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Подаючи відзив у справі до Харківського апеляційного суду, Темнік В.А., діючи в інтересах ДП, позов ОСОБА_1 визнав. Зазначив, що ДП перебуває у скрутному матеріальному становищі, рахунки ДП арештовані, тому заробітна плата не виплачується (а.с. 86). З копії наказу № 17- к/к від 28.02.2020 вбачається, що виконуючим обов`язки директора ДП Міністерство енергетики та захисту довкілля з 28.02.2020 призначило ОСОБА_4 (а.с. 87). Тобто відповідач визнав позов на стадії апеляційного перегляду. 
Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1ст. 21 Закону України № 108/95-ВР від 24.03.1995 «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ч. 2ст. 233 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Проаналізувавши зміст частини 2 статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно зі ст. ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.12, ч.ч. 5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, порушення права ОСОБА_1 на отримання заробітної плати, доведеність розміру заробітної плати належними та допустимими доказами, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню. Рішення суду першої інстанції належить скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з ДП на користь ОСОБА_1 74 460 грн заробітної плати.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
ОСОБА_5 звільнена від сплати судового збору пунктом першим ч.1 ст.5 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 «Про судовий збір». При подачі позовної заяви сплаті підлягало 768 грн 40 коп., при подачі апеляційної скарги – 1152 грн 60 коп. Тому з ДП в дохід держави підлягає стягненню 1921 грн судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову.
Позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (код ЄДРПОУ 00167606, юридична адреса: м. Харків, вул. Пушкінська, 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) АДРЕСА_2 (сімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят) гривень заробітної плати.
Стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (код ЄДРПОУ 00167606, юридична адреса: м. Харків, вул. Пушкінська, 5) в дохід держави 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 16 липня 2020 року.

Головуючий    О.Ю. Тичкова
Судді    С.С. Кругова
О.М. Хорошевський