Головуючий у І інстанції Марфіна Н.В.
Провадження №22-ц/824/8844/2020                                                    Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
       30 червня 2020 року                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,  розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» на ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року про відмову у видачі судового наказу за заявоюКомунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
     У березні 2020 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 6077,45 грн., збитків від інфляції у сумі 706,67 грн., трьох процентів річних у сумі 353,13 грн., витрат по сплаті судового збору у сумі 210,20 грн., витрат на правову допомогу у сумі 1500,00 грн., а всього 8847,45 грн.
     Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».
     Не погоджуючись з ухвалою, заявник подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу  скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
     Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
     Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.
     Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником в порушення вимог ст. 163 ЦПК України до заяви не долучено документів або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зокрема, до заяви не додано доказів обґрунтування та підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, не долучено квитанцію про оплату вказаних послуг, акту приймання-виконання робіт, в той же час, детальний опис робіт (надання послуг), пов`язаних із поданням заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 містить лише підпис однієї особи зі сторони виконавця вказаних послуг, що не може слугувати належним та допустимим доказом на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.
     Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.
      Статтею 160 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
     Згідно зі ст. 163 Цивільного процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
     Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
     Заявник Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заявив вимоги про стягнення з ОСОБА_1 боргу по житлово-комунальним послугам у сумі 6077,45 грн., збитків від інфляції у сумі 706,67 грн. та трьох процентів річних у сумі 353,13 грн., на підтвердження наявності та розміру яких до заяви додав відповідні розрахунки (а.с.18-20). 
     Таким чином, оскільки до заяви про видачу судового наказу було додано всі наявні у заявника документи, якими він обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення з боржника заборгованості за житлово-комунальні послуги, збитки від інфляції та три проценти річних, у суду першої інстанції не було підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу в частині стягнення вищевказаних сум.
     Щодо ненадання доказів на обґрунтування та підтвердження витрат, понесених на правову допомогу, то такі висновки суду спростовуються матеріалами справи, що, зокрема, вбачається з наступного. 
     З матеріалів справи вбачається, що 08 січня 2020 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та Адвокатським об`єднанням «Шенлі» укладено Договір №3-20 про надання правничої допомоги (а.с.24-26). Згідно п. 6.1 Договору загальна вартість послуг, що є предметом договору, становить 2 100 000,00 грн. Вартість окремих послуг визначається сторонами у Додатку №1 до даного Договору (п.6.2.).
     Згідно з п. 2.1 Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08 січня 2020 року вартість за підготовку та подання заяви про видачу судового наказу становить 1 500,00 грн. (а.с.27).
     Згідно з детальним описом робіт (надання послуг), пов`язаних із поданням заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 , з 23.03.2020 року по 24.03.2020 року надано послугу з підготовки і подання заяви про видачу судового наказу (п. 2.1 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року), що включає: аналіз документів; підготовку заяви про видачу судового наказу разом із додатками; розрахунок пені, збитків від інфляції та трьох відсотків річних, на загальну суму 1 500,00 грн. (а.с.28). 
     До апеляційної скарги заявника його представником долучено акт виконаних робіт за березень 2020 року, датований 31 березня 2020 року (а.с.42-45), до якого включена вартість правничої допомоги із складання та подання заяви про видачу судового наказу щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 . Оплата послуг за березень 2020 року згідно акту виконаних робіт буде здійснена КП «Житло-Сервіс» протягом 181 календарного дня, у зв`язку із відстрочкою (п.6.5. договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року). Вищевказаний акт виконаних робіт від 31 березня 2020 року та Додаток №1 до цього акту підписані обома сторонами: Адвокатським об`єднанням «Шенлі» в особі Голови об`єднання Братищенка Ю.О. та Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» в особі директора Бовсуновського С.В.  
     Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
     В силу ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
     Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом.
     В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.
     З матеріалів справи вбачається, що заявником суду надано докази надання йому Адвокатським об`єднанням «Шенлі» послуг з підготовки і подання заяви про видачу судового наказу (п. 2.1 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року), що включає: аналіз документів; підготовку заяви про видачу судового наказу разом із додатками; розрахунок пені, збитків від інфляції та трьох відсотків річних на загальну суму 1 500,00 грн., при цьому вищевказана сума за домовленістю сторін підлягає сплаті протягом 181 календарного дня, у зв`язку із відстрочкою (п.6.5. договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 року). Відстрочка оплати витрат за надану правову допомогу не суперечить діючому законодавству та обумовлена сторонами у підписаному ними договорі.    
     Суд першої інстанції не дав належної оцінки вищенаведеним обставинам, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність у справі підстав для відмови у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України) в зв`язку із недолученням до  матеріалів справи документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
     Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
     Оскільки ухвалу від 01 квітня 2020 року судом постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України. 
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
ПОСТАНОВИВ:
     Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» - задовольнити.
    Ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 01 квітня 2020 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
     Суддя-доповідач:   
     Судді: