Номер провадження: 33/813/455/20
Номер справи місцевого суду: 509/6603/19 
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М. 
Доповідач Мандрик В. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Мандрик В.О., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника адвоката Ткаченко Ю.О. розглянувши матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.02.2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН : НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, інваліда ІІ-ої групи захворювання, пов`язаного з проходження військової служби,
визнано винним, притягнено до адміністративної відповідальності та піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, за те, що о 7 годині 06.12.2019 року,. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Toyota RAV-4», д/н НОМЕР_2 , в Одеській області, Овідіопольського району, смт. Великодолинське, по вул. Ольгіївській здійснив проїзд залізничного переїзду на заборонений (червоний) сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 20.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 123 ч. 2 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з постановою не погоджується, вважає її незаконною, такою, що винесена з грубим порушенням норм процесуального права, вказує, що суд постановив рішення на припущеннях, наголошує, що він не переїжджав залізничний переїзд на забороняючий сигнал світлофора, тому його незаконно притягнули до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП. Зазначає, що до протоколу долучено відеозапис, та не вказано технічний засіб, на який було записано вказаний відеозапис. В районному суді заявлялось клопотання про допит свідків, яке було залишене без задоволення та свідки, не надали своїх пояснень. Також вказує, що відеозапис, який наявний в матеріалах провадження не відображає особу водія, дату та час фіксації. Зазначає, що поліцейський при складанні протоколу не відібрав пояснень у свідків, однобічно підійшов до складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Перевіривши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а постанова судді районного суду скасування, з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП, встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Однак, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП та накладаючи на нього відповідне стягнення суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
Судове рішення повинно бути ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2 ст. 123 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.
Згідно п. 20.5 В Правил дорожнього руху, рух через переїзд забороняється, якщо увімкнено заборонений сигнал світлофора чи звуковий сигнал незалежно від наявності та положення шлагбаума.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 06.12.2019 року, відеозаписом з місця події.
Апеляційним судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення, в графі пояснень ОСОБА_1 заперечував вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, зазначивши, що він п. 20.5 ПДР України не порушував, докази нібито його порушення поліцейські показували з особистого телефону. 
Однак, суд першої інстанції не прийняв до уваги письмові пояснення ОСОБА_1 , відхилив клопотання про допит свідків, які зі слів ОСОБА_1 знаходилися з ним в автомобілі, не зазначив мотивів їх відхилення, крім того зазначив, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ, (не вказавши реквізити протоколу), та відеозаписом.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №096438 від 06.12.2019 р., ОСОБА_1 06.12.2019 року о 07 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Toyota RAV-4», д/н  НОМЕР_2 , в Одеській області, Овідіопольського району, смт. Великодолинське, по вул. Ольгіївській здійснив проїзд залізничного переїзду на заборонений (червоний) сигнал світлофору, чим порушив вимоги п. 20.5 Правил дорожнього руху (а. с. 3).
Однак, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
В ході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 пояснив, що розпочав рух автомобіля лише після того, як піднявся шлагбаум і закінчився червоний сигнал світлофора.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник Ткаченко Ю.О. пояснив, що звертався до начальника Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області із запитом про надання йому записів з нагрудних камер поліцейських щодо вказаної події, проте отримав відповідь, що відеозаписи були знищені за строками зберігання. Вказаний запит та відповідь на нього захисник надав суду для долучення до матеріалів справи.
Також, в судовому засіданні апеляційного суду захисником було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке було задоволено та свідки допитані.
Так, свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він рухався в автомобілі із водієм ОСОБА_1 в якості пасажира, зупинилися перед залізничним переїздом, оскільки був увімкнений червоний колір світлофора і опущений шлагбаум, згодом, світлофор погас, а шлагбаум піднявся і водій ОСОБА_1 здійснив переїзд через залізничні колії, при цьому звукового сигналу не чув.
Свідок ОСОБА_2 також пояснив суду, що після підняття шлагбауму світлофор перестав подавати червоний сигнал і водій ОСОБА_1 здійснив переїзд через залізничні колії, при цьому звукового сигналу не чув.
Показання зазначених свідків – очевидців події не суперечать поясненням апелянта щодо обставин події.
Також, апеляційним судом було досліджено відеозапис (а.с.21), з якого вбачається, що автомобіль «Toyota RAV-4» після підняття шлагбаума здійснив переїзд залізничних колій, після чого був зупинений працівниками поліції. Проте, досліджуючи вказаний відеозапис, неможливо встановити чи дійсно був увімкнений червоний сигнал світлофору з боку автомобіля «Toyota RAV-4», коли той розпочав проїзд залізничного переїзду. З відеозапису вбачається, що автомобіль здійснив переїзд залізничних колій після підняття шлагбауму, одночасно з ним почали рух і інші транспортні засоби, тобто, із врахуванням показань допитаних в судовому засіданні апеляційного суду свідків щодо обставин події правопорушення та даних відеозапису неможливо зробити беззаперечний висновок про порушення водієм ОСОБА_1 п. 20.5 ПДР України, а інші докази, які б свідчили про таке порушення суду не надані і в матеріалах справи відсутні відомості про можливість їх отримання.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи. Кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі. Однак, будь яких доказів, які б свідчили про порушення водієм ОСОБА_1 п. 20.5 ПДР України, матеріали справи не містять.
Таким чином, уповноважена особа на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначена ст. 255 КУпАП, належних доказів на підтвердження викладених в протоколі обставин щодо виїзду ОСОБА_1 на залізничний переїзд на увімкнений заборонений (червоний) сигнал світлофора не зібрала та не долучила до матеріалів справи, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, та з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити наявність вини в діях ОСОБА_1 .
Оскільки вина є основною ознакою суб`єктивної сторони правопорушення, відсутність вини свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 123 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.02.2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 123 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова остаточна і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду        В.О. Мандрик