Апеляційне провадження № 22-ц/824/6900/2020              

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 22 липня 2020 року                                                                                               м. Київ
Унікальний номер справи 367/3255/15-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В.,
сторони справи:
позивач -                               перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України,
відповідачі:                           Гостомельська селищна рада Київської області,
                                               ОСОБА_1 ,
третя особа -                         комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 ,
на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 9 лютого 2016 року, ухваленого  в приміщенні  суду під головуванням судді Мікуліної А.В., -
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217562, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:101:0014 площею 0,1500 га; витребувати з володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:101:0014 площею 0,1500 га вартістю 20 944 грн. 50 коп.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення прокуратурою було виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. 
Рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення на ім`я ОСОБА_1 видано державний акт та відповідач являється власником земельної ділянки. Рішення Гостомельської селищної ради, державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та мають бути визнані недійсними, оскільки місцеві ради мають право передавати у власність громадян земельні ділянки комунальної власності. Розмежування земель державної і комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. 
Перевіркою встановлено, що оскаржуваним рішенням у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Землі лісового фонду за межами населених пунктів не можуть передаватися до комунальної власності. На момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні лісгоспу та знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва. Погодження на вилучення з постійного користування вказаної спірної ділянки КП «Святошинське лісопаркове господарство» не надавало, уповноважений орган державної влади відповідного рішення не приймав. Земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_2 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Оскільки право власності до ОСОБА_1 перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, виданий на його підставі державний акт підлягає визнанню недійсним. 
Крім того, спірна земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосіївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду. Про допущені порушення прокуратура довідалася лише після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року № 51, а тому вважали, що строк позовної давності не пропущено.
Рішенням Ірпінського міського суду  Київської області від 9 лютого 2016 року позовні вимоги заступника прокурора Київської області задоволено. Визнано недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11.03.2010 № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:101:0014 площею 0,1500 га. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217562, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку із кадастровим номером 3210945900:01:101:0014 площею 0,1500 га. Витребувано із володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі КМУ земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:101:0014 площею 0,1500 га вартістю 20 944 грн. 50 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Гостомельська селищна рада та ОСОБА_1   подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просили  рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
На  обґрунтування доводів апеляційної скарги Гостомельська селищна рада, посилалася на те, що висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного аналізу обставин справи.
Зокрема, при постановленні судом першої інстанції оскаржуваного рішення не було враховано, що позовна заява подана з пропущенням строку позовної давності, оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що прокуратурі Київської області про рішення Гостомельської селищної ради від 2010 року, якими було відведено земельні ділянки по вулиці Київська та Щорса стало відомо ще в 2012 році.
Крім цього, не відповідають дійсності висновки суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення Гостомельської селищної ради передано у приватну власність громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель є землями національного природного парку «Голосіївський».
Питання правомірності відведення земельних ділянок неодноразово були предметами перевірок правоохоронних органів, за наслідками яких не було виявлено порушень вимог чинного законодавства. Обставини відсутності порушень у відведенні спірної земельної ділянки також підтверджується листом прокурора міста Ірпеня прокуратури Київської області від 25.06.2012 року № 5026 направленого на адресу Гостомельської селищної ради, в якому повідомляється про відсутність порушень чинного законодавства та можливість подальшого оформлення земельних ділянок у власність.
Судом першої інстанції було помилково зроблено висновок про те, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11.03.2010 було порушено право власності держави. На підтвердження вказаної позиції судом не було наведено жодних доказів того, що вказана земельна ділянка на момент її відведення перебувала у власності держави.
Висновки суду першої інстанції, про те, що земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_1 передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель не відповідають дійсності, оскільки позивачем не було надано належних доказів встановлення цільового призначення земельної ділянки як земель лісогосподарського призначення, а саме не надані рішення органів місцевого самоврядування та державної влади що стосується відповідного питання.
В свою чергу ОСОБА_1 обґрунтовувала доводи своєї апеляційної скарги тим, що рішення про передачу спірної земельної ділянки у власність було прийнято Гостомельською селищною радою 11.03.2010 і прокуратура Київської області повинна була довідатися про нібито порушене право у 2010 році, в такому випадку, перебіг позовної давності почався саме з 2010 року.
Станом на час подання позивачем позовної заяви до суду, мав місце сплив позовної давності.
Крім того, висновки суду першої інстанції, що оскаржуваним рішенням Гостомельської селищної ради передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель не відповідають дійсності, оскільки питання правомірності відведення земельних ділянок неодноразово були предметами перевірок правоохоронних органів, за наслідками яких не було виявлено порушень вимог чинного законодавства.
Також, помилковими є твердження суду першої інстанції про те, що на момент відведення спірна земельна ділянка нібито перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово - картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилася у кварталі №12 Київського лісництва, адже прокурором не надавалися докази наявності у КП «Святошинське лісопаркове господарство» права на користування спірною земельною ділянкою.
Не відповідають обставинам справи висновки суду першої інстанції, що земельну ділянку у її приватну власність передано з порушенням зміни цільового призначення, оскільки позивачем не було надано відомостей з державного земельного кадастру про те, що спірні земельні ділянки віднесені до земель лісогосподарського призначення, а з поданих позивачем документів взагалі не можливо встановити чи здійснювалася селищною радою зміна цільового призначення спірних земель.
Судом першої інстанції, жодним чином не обґрунтовано з яких саме підстав, останній дійшов висновку про витребування земельної ділянки з її володіння на користь держави в особі Кабінету Міністрів України, не надано оцінки наявним у справі доказам, які підтверджують правомірність набуття нею права власності на спірне майно, не належності земельної ділянки до складу національного природного парку «Голосіївський», не узгодженість його меж. Крім того, судом першої інстанції не було зазначено конкретної норми закону, на підставі якої передбачено вилучення земельної ділянки у неї на користь держави.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року апеляційні скарги Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 9 лютого 2016 року скасовано. У задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року апеляційні скарги Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 9 лютого 2016 року скасовано. У задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року постанову Апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник Гостомельської селищної ради Київської області Ковальчук У.Я. підтримала апеляційні скарги, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову від позову.
Представник прокуратури прокурор Холоденко А.С. та представник КМУ - Кириченко О.О. заперечували проти доводів апеляційних скарг. Просили рішення суду першої інстанції залишити без змін
Відповідач ОСОБА_1 та третя особа КП «Святошинське лісопаркове господарство» в судове засідання не з`явилися, про день та місце розгляду справи повідоялені за законом належно (т. 3 ас. 55-56, 59).
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає  розгляду справи.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.  
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, селище міського типу Гостомель було утворено відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 15 листопада 1938 року    № 39/22 в існуючих межах Гостомельської сільради.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих від 22 липня 1967 року № 566 село Мостище було віднесено до складу і в підпорядкування Гостомельської селищної ради Київської області.
Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради  депутатів трудящих від 28 жовтня 1968 року № 791 «Про затвердження адміністративних меж міських (селищних) Рад депутатів трудящих Київської області» було затверджено адміністративні межі Ірпінського регіону разом із адміністративними межами селища Гостомель, який входив до складу міста Ірпінь.
Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V«Про затвердження проекту землеустрою  щодо відведення земельної ділянки» було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 і передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
На підставі вказаного рішення Гостомельської селищної ради Київської області ОСОБА_1 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 217562 (т. 1 ас. 8-9).
Відповідно до Указу Президента України «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський» від 01 травня 2014 року змінено межі національного природного парку «Голосіївський» шляхом розширення його території на 6 462,62 гектара за рахунок земель Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд», що включаються до складу національного природного парку «Голосіївський» без вилучення у землекористувача.
Відповідно до цього Указу Кабінет Міністрів України зобов`язано забезпечити розроблення протягом 2015-2016 років проекту землеустрою з організації та встановлення меж території, що включається до складу національного природного парку «Голосіївський», без вилучення у землекористувача.
Відповідно до постанови про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року  № 51 постановлено провести перевірку у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів в Гостомельській селищній раді Київської області з питань додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок у власність громадян для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га, за результатами якої встановлено, що передана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення і перебуває у постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство» (т. 1 ас. 79-80).
У листі КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року № 873 зазначено, що згідно зі статутом підприємства, зареєстрованим Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 11 березня 2002 року, підприємство є правонаступником державного лісопаркового господарства, заснованого на комунальній власності та здійснює лісогосподарську діяльність на закріпленій території.
Відповідно до ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України (тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико - культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).
За статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.
Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.
Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.
При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.
Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.
Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин повинен визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.
Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).
Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.
Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України).
Поряд із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України) та включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України).
Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.
Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної   Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями   державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України, тут і далі в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Відповідно до частини дев`ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
За статтею 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.
Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно - правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.
У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.
Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «;Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово - картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово - картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово - картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування відносяться до планово - картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.
На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово - картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі №12 Київського лісництва Святошинського лісового та мисливського господарства (т. 1 ас.ас.32).
За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року №1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управляння зеленої зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14 167 га, вказані землі передано без вилучення із Держлісфонду України.
Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог заступника прокурора Київської області, оскільки спірна земельна ділянка, на момент ухвалення рішення Гостомельською селищною радою 11.03.2010, знаходилася за межами населеного пункту смт Гостомель та без вилучення у постійного користувача, проте була передана ОСОБА_1 Встановив, що при ухваленні рішення Гостомельська селищна рада вийшла за межі своїх повноважень чим і порушила законні інтереси держави. Окрім цього, встановив, що оскільки прокуратурі Київської області стало відомо про допущені порушення Гостомельською селищною радою тільки після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства від 16.05.2014, тому вважав, що позивачем не пропущений строк позовної давності.
Апеляційний суд погоджується з рішенням  суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки.
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
 Як вбачається, у відповіді  КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року №873, зазначено, що з листа прокуратури м.Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 року було пред`явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок (т.1 ас.ас 22-23). 
Крім того, на адресу Гостомельської селищної ради прокурором м. Ірпеня прокуратурою Київської області неодноразово направлялися вимоги про надання належним чином завірених копій рішень Гостомельської селищної ради щодо передачі у власність земельних ділянок  по АДРЕСА_2 із наданням повного пакету документів, на підставі яких приймалися вказані рішення, а саме, 06 жовтня 2010 року №8802 вимога про надання матеріалів у зв`язку з проведенням прокуратурою м. Ірпеня перевірки оригіналів рішень Гостомельської селищної ради про надання у власність громадянам земельних ділянок в АДРЕСА_2 , а також повного пакету документів, на підставі яких приймалися вказані рішення; 13 січня 2011 року за №312 у строк до 14 січня 2011 року на виконання термінового завдання прокуратури Київської області за зверненням народного депутата України   щодо законності надання радою земельних ділянок; 11 лютого 2011 року за №1425 у строк до 11 лютого 2011 року за зверненням народного депутата України; 04 липня 2011 року за №5081вих у строк до 05 липня 2011 року на виконання завдання прокуратури Київської області ( т. 1 ас.ас.123-124).
Проте, вказані документи не є належними доказами того, що прокурору було відомо з 2011 року про наявність рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність   ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1500 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд , та про видачу  їй державного акту на право власності на спірну земельну ділянку.
В листі КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року №873  та зазначених запитах прокуратури  відсутні посилання на конкретні рішення, осіб, яких вони стосуються, та реквізити земельних ділянок.
Тому, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку для звернення з позовом є вірним.
На підтвердження вказаного, матеріали справи містять лист Гостомельської селищної ради  від 25 жовтня 2010 року, що містить інформацію про те, що до прокуратури було направлено 50 рішень  про надання у приватну власність земельних ділянок, розташованих в сел. Гостомель по вулицях Київська та Щорса, без вказівок на період прийняття таких рішень та осіб, яких вони стосуються (т.1. ас.127).
У той же час за наслідком перевірок прокуратури, проведених у 2014 році прокуратурою установлено, що Гостомельською селищною радою в грудні 2009 року було прийнято 85 рішень про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва житлових будинків, загальною площею 12,75 га (т. 1 ас.34-35).
Оспорюване рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-У про передачу у власність   ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1500 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в   АДРЕСА_1 , та виданий на ім`я   ОСОБА_1 державний акт, не були предметом судового розгляду, оскільки,  як вбачається з матеріалів справи, лише в 2015 році прокурор звертався до суду із листами до начальника Держземагенства у м. Ірпінь та до генерального директора УДПЛВО «Укрдержліспроект» щодо інформування прокуратури області, чи відносяться земельні ділянки, зокрема 3210945900:01:101:0014, до земель КП «Святошинське лісопаркове господарство» (т.1 ас.16, 33).
Таким чином, вказані документи не дають підстави для висновку, що прокурору було відомо про оскаржуване рішення з 2011 року.
 Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності починається з одного й того самого моменту: коли особа, право якої порушено, довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.
Прокурором пред`явлено позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як належного розпорядника землі.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, коли стало відомо про оспорюване рішення Гостомельської селищної ради  Кабінету Міністрів України.
В позовній заяві прокурор зазначив, що прокуратура довідалася про допущені порушення лише  після проведення перевірки додержання вимог земельного законодавства, проведеної на підставі постанови про проведення перевірки в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів від 16 травня 2014 року №51.
Вказані обставини відповідачами не спростовані.
З позовом до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України прокурор звернувся в травні 2015 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що  строк позовної давності при зверненні до суду з вказаним позовом прокурором не пропущено.
Варто зазначити також, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернула увагу на те, що у спорах щодо земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля.
Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 незаконно володіє спірною земельною ділянкою площею 0,1500 га, суд першої інстанції відповідно до приписів ст. 387 ЦК України вказану земельну ділянку правомірно витребував із незаконного володіння останньої на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
            Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.
            Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
            Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
            Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
            Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційних скарг Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
                                            П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги Гостомельської селищної ради Київської області та ОСОБА_1 відхилити.
 Рішення  Ірпінського міського суду Київської області від 9 лютого 2016 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено 23 липня 2020 року.
 
Суддя-доповідач       
 
Судді: