Ухвала
28 липня 2020 року
м. Київ
справа № 201/3829/20
провадження № 61-10618ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:                                     
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,  
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про припинення дії, яка порушує право, 
ВСТАНОВИВ:
24 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фонду державного майна України, товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі - ТОВ «ЗТМК») про припинення дії, яка порушує право.
27 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову.
Подану заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що оскільки він звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою щодо припинення дій відповідача - Фонду державного майна України про припинення в односторонньому порядку повноважень директора ТОВ «Запорізький титаномагнієвий комбінат» ОСОБА_1 , що виконуються на підставі трудового договору, укладеного на невизначений строк, однак відповідачем вживаються певні дії щодо припинення повноважень та розірвання вище вказаного трудового договору всупереч вимогам діючого законодавства.
Також зазначав, що до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) внесені відомості за заявою голови ТОВ «ЗТМК» про те, що посадові особи Фонду державного майна України, зловживаючи владою, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи вчинили дії, які спричинили тяжкі наслідки. У заяві про вчинення кримінального корупційного правопорушення йдеться про перевірку за фактом можливого зловживання службовим становищем заступником голови Фонду державного майна України, спільно зі службовими особами вказаного державного органу та іншими на даний час невстановленими слідством особами, які можуть мати відношення до фінансово-промислових груп, при вчиненні дій, направлених на захоплення контролю над стратегічно важливим для економіки України суб`єктом господарювання державного сектору економіки ТОВ «ЗТМК» з державною часткою власності понад 50 %, вчинене у період дії правил та норм, встановлених з метою запобігання епідемічним та іншим інфекційним хворобам, та зловживання службовим становищем службовими особами Фонду Державного майна України, які будучи обізнаними щодо компетенції загальних зборів, умисно вчинили дії, направлені на порушення нормальних управлінських процесів в стратегічно важливому для економіки України суб`єкті господарювання державного сектору економіки ТОВ «ЗТМК» з державною часткою вчасності понад 50 %, чим державі спричинено тяжкі наслідки. 
Позивач стверджував, що заходи забезпечення позову, є співмірними із заявленими позовними вимогами, та на них не поширюються обмеження, встановлені частиною десятою статті 150 ЦПК України, а забезпечення позову у зазначений спосіб направлене на ефективний захист оспорюваних прав та інтересів як позивача, так і стратегічно важливого для економіки України суб`єкту господарювання державного сектору економіки ТОВ «ЗТМК» з державною часткою власності понад 50 % та має бути застосоване судом на цій стадії.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Антонюка О. А., від 28 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено Фонду державного майна України та будь-яким його органам управління, а також будь-яким особам, що входять/не входять до складу Фонду державного майна України, у тому числі в порядку доручення і представництва (у тому числі органам державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовим та службовим особам та/або представникам), приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії, спрямовані на звільнення, припинення повноважень, відсторонення від виконання повноважень, обмеження повноважень директора ТОВ «ЗТМК»; приймати будь-які рішення та/або вчинювати будь-які дії, спрямовані на призначення директора та/або виконуючого обов`язки ТОВ «ЗТМК», вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання прийнятих рішень про звільнення, припинення повноважень, відсторонення від виконання обмеження повноважень директора ТОВ «ЗТМК».
Заборонено суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, обласним, Київській, Севастопольській міським, районним, районним/містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам юридичних осіб, громадських формувань, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам та органам у разі виконання ними повноважень державного реєстратора, іншим уповноваженим суб`єктам державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань проводити реєстраційні дії щодо відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо скасування, зміни реєстраційних дій та записів стосовно керівника ТОВ «ЗТМК», до розгляду справи по суті.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2020 року апеляційну скаргу Фонду державного майна України задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
13 липня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2020 року і залишити в силі ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня            2020 року.
Підставою для скасування оскарженого судового рішення заявник вказує порушення судом апеляційної інстанції положень Цивільного процесуального кодексу України, зокрема положень статей 149-151, зазначаючи, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Спір між сторонами спору в судовому порядку не вирішено, а тому вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для забезпечення ефективного захисту порушених та оспорюваних прав та інтересів позивача.
У касаційній скарзі заявник також просить поновити строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, посилаючись на те, що з Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо про оскаржену постанову суду апеляційної інстанції, після чого ним 16 червня 2020 року  було подано касаційну скаргу через апеляційний суд, яким не було вжито відповідних заходів щодо направлення касаційної скарги до Верховного Суду. 13 липня 2020 року було повторно подано касаційну скаргу безпосередньо до суду Верховного Суду. Окрім того, заявник посилається на продовження процесуальних строків внаслідок поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», 
яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3, згідно положень якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби 
(COVID-19), строки, визначені статтею 390 цього Кодексу (строк касаційного оскарження), продовжуються на строк дії такого карантину. 
Пунктом 2 «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України                       від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності                   17 липня 2020 року, визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. 
Враховуючи викладене, касаційна скарга  ОСОБА_1  на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2020 року подана в межах строку на касаційне оскарження.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження                          в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту та заборону вчиняти певні дії. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Повноваження Фонду державного майна України, як державного органу приватизації та органу управління об`єктами державної власності, визначені положеннями Законів України «Про Фонд державного майна України», «Про управління об`єктами державної власності», «Про приватизацію державного і комунального майна».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.
Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Заходи забезпечення позову застосовуються виключно з метою гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 800/521/17 дійшла висновку про те, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення чи неможливість захисту прав за відсутності заходів забезпечення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Із урахуванням положень статей 149, 150 ЦПК України, апеляційний суд, скасовуючи ухвалу районного суду та ухвалюючи нову постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, надаючи належну оцінку обставинам справи, обґрунтовано виходив із того, що заява позивача про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях щодо неможливості виконання судового рішення, яке буде винесено за результатами розгляду цієї справи, не містить обґрунтованих аргументів щодо наявності підстав для задоволення такої заяви.
Заявник, порушуючи питання про забезпечення позову, не обґрунтував необхідності застосування заходу забезпечення позову, яким чином невжиття заходів забезпечення позову, застосувати які просив позивач, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Судом апеляційної інстанції надано належну оцінку тій обставині, що вжитті районним судом заходи забезпечення позову безпосередньо впливають на можливість Держави Україна в особі Фонду, як учасника TOB «ЗТМК», реалізувати свої корпоративні права на участь в управлінні товариством, що є безпідставним обмеженням повноважень Фонду державного майна України, як суб`єкта, який уповноважений на управління об`єктами державної власності, а зміст заходів забезпечення позову містить ознаки тотожності з заявленими позовними вимогами.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.  
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову 
у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
За результатами оцінки доводів касаційної скарги та змісту оскарженого судового рішення не виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права. Правильність застосування судом апеляційної інстанції положень статей 149, 150 ЦПК Українине викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2020 року, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції, є необґрунтованою.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду  від 29 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про припинення дії, яка порушує право, - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович