ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«08» вересня 2020 року
м. Харків
справа № 644/6925/19-ц
провадження № 22ц/818/3615/20
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Колосовської А.Р.
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , представник позивачки – ОСОБА_2 ,
відповідач – Харківська міська рада, представник відповідача – Закревський А.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року в складі судді Саркісян О.А.
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що її рідній тітці ОСОБА_3 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її тітка ОСОБА_3 померла, та після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла зазначена квартира.

Зазначила, що заповіту померла не залишила. Спадкоємців першої черги після смерті тітки немає, оскільки вона в шлюбі не перебувала, дітей не мала, а її батьки померли раніше за неї.

Вказала, що вона є єдиною спадкоємицею другої черги за правом представлення після смерті тітки, інших спадкоємців немає.

Зазначила, що в установлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу. Однак, 04 червня 2019 року отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю підтвердження її родинних відносин з тіткою.

Вказала, що ОСОБА_3 є рідною сестрою її померлого батька ОСОБА_4 . Їхніми батьками були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зазначила, що у зв`язку з відсутністю свідоцтва про народження її батька, яке втрачено під час Великої Вітчизняної війни, та відсутністю актового запису про його народження, вона позбавлена можливості оформити спадщину після тітки, оскільки не може підтвердити факт родинних відносин з нею.

Просила встановити факт, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідною тіткою; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено; встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною тіткою ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду Харківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка не використала усіх можливих засобів для встановлення того, що відсутня можливість одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт родинного зв`язку між її батьком та померлою ОСОБА_3 ; не скористалась правом на генеалогічний запит; що не надано доказів відсутності у ОСОБА_3 інших спадкоємців, зокрема, які мають право на обов`язкову частку у спадщині; що з наданої позивачкою довідки Індустріального районного військового комісаріату м. Харкова неможливо встановити родинний зв`язок між батьком позивачки – ОСОБА_4 та батьками померлої ОСОБА_3 ; що рішення у справі впливає на права Харківської міської ради, оскільки квартира має бути визнана відумерлою спадщиною та передана до комунальної власності.

04 серпня 2020 року до суду апеляційної інстанції від позивачки через представника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони погодилися з судовим рішенням, а апеляційну скаргу вважали необгрунтованою. При цьому зазначили, що позивачка довела обставини, на які посилалася, належними доказами. До суду першої інстанції вона надала документи, що підтверджують її родинні відносини з померлою та судом першої інстанції було встановлено коло спадкоємців. Неподання позивачкою генеалогічного запиту не перешкоджає їй захистити свої права та інтереси в судовому порядку.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківської міської ради необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано доведеністю юридичного факту того, що померла ОСОБА_3 є рідною тіткою позивачки ОСОБА_1 , яка є єдиною її спадкоємицею за законом та має право на спадкове майно. 

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7 народилась у 1940 році. Її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 11).
Як вбачається з довідки Індустріального районного військового комісаріату м. Харкова від 27 червня 2019 року №3195, в пункті 14 особової справи офіцера у відставці « ОСОБА_8 » (російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться: сімейний стан - одружений, дружина ОСОБА_9 , по шлюбу ОСОБА_10 , син ОСОБА_11 , 1934 року народження, №1535, видано Полтавським відділом РАЦС від 05 березня 1934 року» (а. с. 18).
Тобто, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мали двох дітей: сина ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 (до укладення шлюбу - ОСОБА_10 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_12 (а. с. 10, 16, 17).

Батько позивачки ОСОБА_1 (до укладення шлюбу - ОСОБА_10 ) – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 13).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с. 14, 15).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а. с. 12).

ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 січня 1998 року № НОМЕР_1 та листом Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 11 березня 2019 року (а. с. 20, 83).

ОСОБА_1 спадщину після померлої тітки ОСОБА_3 прийняла, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом у встановлений законом строк – 01 лютого 2019 року. Цього ж дня нотаріусом заведено спадкову справу № 66/2019 до майна померлої ОСОБА_3 (а. с. 21, 80).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 червня 2019 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козєєвою С.М. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що не підтверджуються їхні родинні відносини (а. с. 19).

Як вбачається з зазначеної постанови, інших спадкоємців, передбачених законодавством України, згідно статей 1261- 1266 ЦК України, немає.

З відповіді Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 14 січня 2020 року також вбачається, що інших заяв про прийняття або відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалося (а. с. 80).

Крім того, Четвертою Харківською міською державною нотаріальною конторою 05 лютого 2019 року зроблено запит до Шевченківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Полтавської області щодо надання копії актового запису про народження ОСОБА_4 (рідного брата спадкодавиці), та згідно відповіді від 28 лютого 2019 року актовий запис відсутній у зв`язку з тимчасовою окупацією Полтавщини в роки Великої Вітчизняної війни (а. с. 19, зворот).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану від 06 червня 2019 року № 00023055856 у архіві Шевченківського районного у м. Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та архіві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлено; у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про його народження відсутня (а. с. 22).

Судом першої інстанції під час розгляду справи допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили факт того, що ОСОБА_3 була тіткою ОСОБА_1 

ОСОБА_1 зверталась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_3 у порядку окремого провадження, яку ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2019 року залишено без розгляду, оскільки між нею та Харківською міської радою виник спір про право (а. с. 43).

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтями 1261 та 1262 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з частиною 3 статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить про те, що спадкування за правом представлення  - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини.

По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).

Зазначене тлумачення викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 643/1216/15-ц, провадження № 61-6924св18.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У пункті 23  постанови Пленуму Верховного Суду України  від 30 травня  2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 

Підпунктами 4.2, 4.14, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлення факту родинних відносин необхідно позивачці для оформлення спадщини після смерті її тітки ОСОБА_3 .

Надані позивачкою до суду докази у сукупності дають можливість встановити, що її батько ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були братом та сестрою, батьками яких були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За таких умов суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про встановлення юридичного факту того, що померла ОСОБА_3 була тіткою ОСОБА_1 .

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у передбачений законом строк прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, та їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину лише тому, що нею не надано документів на підтвердження її родинного зв`язку зі спадкодавицею. Відомості щодо інших спадкоємців ОСОБА_3 відсутні, до нотаріуса вони не звертались.

Враховуючи факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_3 та відсутність інших спадкоємців колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання за позивачкою право власності на належну ОСОБА_3 квартиру у порядку спадкування за законом.

Доводи Харківської міської ради, що позивачка не використала усіх можливих засобів для встановлення того, що відсутня можливість одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт родинного зв`язку між її батьком та померлою ОСОБА_3 ; не скористалась правом на генеалогічний запит, судова колегія відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи актовий запис про народження батька позивачки ОСОБА_4 у архівних матеріалах відсутній у зв`язку з тимчасовою окупацією в роки Великої Вітчизняної війни. За таких умов підстав вважати, що позивачка мала іншу можливість у позасудовий спосіб відновити документи, які б свідчили про родинний зв`язок її батька з його сестрою ОСОБА_3 , не вбачається.

Посилання Харківської міської ради на те, що не надано доказів відсутності у ОСОБА_3 інших спадкоємців, зокрема, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, є необґрунтованими, оскільки з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 червня 2019 року та відповіді Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори від 14 січня 2020 року вбачається, що інших заяв про прийняття або відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 , окрім заяви ОСОБА_1 , до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину ні за законом, ні за заповітом нікому не видавалося. Крім того, питання про обов`язкову частку у спадщині може поставати лише у випадку наявності заповіту, однак заповіту померла ОСОБА_3 не залишила.

Твердження Харківської міської ради, що з наданої позивачкою довідки Індустріального районного військового комісаріату м. Харкова неможливо встановити родинний зв`язок між її батьком ОСОБА_4 та батьками померлої ОСОБА_3 , є безпідставними, оскільки вказана довідка у сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що батьками і ОСОБА_4 , і ОСОБА_3 були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
При цьому, заперечуючи проти задоволення позову Харківська міська рада будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень або клопотань про їх витребування не надала.

Отже, Харківською міською радою всупереч положенням статей 12, 81 ЦПК України  про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції.

Аргументи Харківської міської ради щодо того, що рішення у справі впливає на її права, оскільки квартира має бути визнана відумерлою спадщиною та передана до комунальної власності, не можуть бути взяті до уваги, оскільки за наявності спадкоємців майно не може бути визнано відумерлою спадщиною. Згідно вимог статті 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у цій справі у серпні 2019 року, тобто до спливу річного строку з дня відкриття спадщини, посилання Харківської міської ради на можливість визнання спірної квартири відумерлою спадщиною є передчасними.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, підстави для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції відсутні

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради – залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 11 вересня 2020 року.