ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1441/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/1004/20 Категорія: 310020000 	Льон О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_2 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 
в с т а н о в и л а:

У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 14 жовтня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у Канівському міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №183.
Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Вказує, що протягом тривалого часу шлюбні відносини фактично припинилися. Відповідач проживає окремо від сім`ї. Син проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні.
Відповідач має можливість, як за станом свого здоров`я, так і матеріальним станом, сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття та на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку, однак в добровільному порядку допомоги не надає.
Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подання заяви і до досягнення повноліття дитиною; стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи із дня подання заяви і до 12 квітня 2021 року.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дружину в розмірі 1/8 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісяця, починаючи з 01 червня 2020 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років - до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду мотивовано тим, що виходячи із засад розумності, справедливості та добросовісності, відповідності моральним засадам суспільства є доцільним стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01 червня 2020 і до повноліття дитини.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, однак доказів, щодо утримання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач до суду не надав, а тому суд дійшов висновку, що обґрунтованим та доцільним розміром для сплати аліментів на утримання дружини становить 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_2   подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення ухвалено з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив його змінити та стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача, в іншій частині позову - відмовити.
Апелянт в обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що судом не враховано право на належне утримання другої дитини відповідача, не враховано ту обставину, що відповідач винаймає житло, а тому визначений судом розмір аліментів ставить його у скрутне становище.
Щодо стягнутих аліментів на утримання дружини, то відповідач з ними не погоджується взагалі, оскільки дружина працює, має у власності житло, а тому не змушена його винаймати, у зв`язку із чим не потребує утримання. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що відповідач є здоровою, працездатною особою, а тому може надавати кошти на утримання сина та дружини у визначеному судом розмірі. Посилання скаржника в апеляційній скарзі на оренду ним житла не підтверджені жодними доказами у справі.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.10.2017 року.
В шлюбі в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.04.2018 року.
Відповідно до довідки про склад сім`ї №11-15/1548 від 28 травня 2020 року вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Крім того, сторони працюють та у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років не перебувають, що підтверджується довідками з місця роботи.
Статтею 51 Конституції України та в статті 180 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України).
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).
ОСОБА_1 у позові вказала, що син проживає з нею та перебуває на її утриманні.
Відповідачем належним чином не було спростовано вказані обставини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом розміром аліментів на утримання дитини, та враховує при цьому, що відповідач є здоровою, працездатною особою, має неповнолітню доньку, однак судове рішення про стягнення з нього аліментів на її утримання відсутнє, підтверджень про добровільне утримання доньки та у якому розмірі відповідачем не надано, у зв`язку із чим колегія суддів вважає доцільним та справедливим визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину у розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. 
При цьому, колегією суддів враховано, що даний розмір є справедливим, об`єктивним та зумовлений обов`язковістю участі обох батьків в утриманні дитини для забезпечення їй достатнього рівня життя. 
Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Вказуючи на необхідність зміни рішення суду першої інстанції відповідач, зокрема в частині стягнення на дружину вказав на те, що вона працевлаштована та має у власності житло, при цьому звернув увагу суду, що в нього є необхідність у наймі житла та сплати комунальних послуг.
Колегія суддів, не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на те, що у відповідності до норм статті 84 СК України, дружина має право на утриманні в незалежності від того чи вона працює. 
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 працює у Канівській РДЛВМ, займає посаду офіційний лікар ветеринарної медицини та за період з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року загальна сума його доходу складає 73065,01 грн, а враховуючи відрахування податків та зборів складає 59913,31 грн, отже в середньому на місяць відповідач фактично отримує заробітну плату в розмірі 9985,55 грн, що дає змогу йому сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку.
Доказів про витрати відповідача на оренду житла ним до суду не надано, тому дані твердження колегія суддів не бере до уваги.
Щодо розміру визначеного судом на утримання дружини, то колегія суддів вважає його розумним та справедливим, оскільки сукупний розмір аліментів, який підлягає до стягнення із відповідача, як ним вірно зазначено складає 37,5 % від доходу, а тому не є надмірним тягарем для нього, або таким, що поставить його скрутне матеріальне становище.
Колегією суддів також враховано, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , але доказів надання їй допомоги та в якому розмірі, відповідачем не надано, а тому твердження про те, що сукупний розмір доходу, які йому необхідно надати на утримання двох дітей та дружини перевищує 50% від отриманої заробітної плати не доведено ним належними та допустимими доказами у справі.
Частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування або зміни даного рішення.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді