ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/791/20  Номер провадження 33/814/584/20	Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.	

Категорія: ч.1 ст.130 КпАП

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою порушника  ОСОБА_1 на постанову судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 липня 2020 року, 
                                
ВСТАНОВИВ:
       
Цією постановою  ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтава, мешканець  АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, несудимий, 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420, 40 грн.
Згідно з постановою судді ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 19 червня 2020 року близько 21 год. 27 хв. керував автомобілем ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області з ознаками алкогольного сп`яніння та, в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився в присутності двох свідків від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. 
При цьому зазначає, що відмовився від огляду за допомогою алкотестера, але погоджувався пройти огляд в лікарнях інших районних центрів області, оскільки не довіряє поліцейським. 
Вважає, що вживання ним пива за кілька годин до керування автомобілем не є беззаперечним доказом перебування в стані алкогольного сп`яніння.
Також ОСОБА_1 просив розглядати апеляційну скаргу без його участі. 
Дослідивши матеріали справи, допитавши свідка ОСОБА_2 , переглянувши відеозапис події, приходжу до такого.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду, суди мають здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КпАП України, які було вчинено до 01 липня 2020 року, відповідно до цієї статті у редакції, чинній на час вчинення таких діянь.
 
Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст.247 КпАП України, в даному випадку відсутня, оскільки згідно з цим пунктом провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. 
 
Тобто, в цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КпАП України юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені з цієї статті Кодексу, була не скасована, а навпаки посилена.
 
У свою чергу, стаття 8 КпАП України передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
 
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
 
Виходячи із зазначених положень вказані особи не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за статтею 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. 
 
Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.
 
В засіданні суду першої інстанції порушник не заперечував того, що він 19 червня 2020 року після вживання пива керував автомобілем ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області. 
 
При цьому пояснював, що відмовлявся від проходження огляду на місці зупинки за допомогою алкотестера, оскільки не довіряє працівникам поліції, а від огляду в районній лікарні - через те, що поліцейські знають лікарів.
 
Після дослідження доказів змінив показання та зазначав, що працівники поліції не пропонували проходити огляд в медичному закладі.
 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №271335 від 19 червня 2020 року,  ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-2108, д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області з ознаками алкогольного сп`яніння та, в порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, відмовився в присутності двох свідків від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
 
Вказані обставини правопорушення підтвердив в засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_2 . При цьому пояснив, що разом з іншим свідком був запрошений працівниками поліції і в його присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, після чого був складений відповідний протокол. Жодних заперечень під час складання протоколу порушник не висловлював.
 
Такі показання свідка ОСОБА_2 узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_3 та підтверджуються відеозаписом події з нагрудної камери поліцейського.
 
Доводи порушника про те, що він відмовлявся лише від огляду за допомогою приладу драгер спростовуються також і даними відеозапису події, з якого вбачається, що поліцейський у відповідності до розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 пропонував ОСОБА_1 проведення огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, на що той відмовився. 
 
Приписами п.2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
 
Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
 
Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. 
 
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КпАП України, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.
 
Враховуючи викладене, з огляду на дотримання приписів закону працівниками патрульної поліції при складанні протоколу та суддею під час розгляду справи, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України. 
 
Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують відповідальність.
 
Судове рішення належним чином мотивоване і відповідає вимогам ст.283 КпАП України. 
 
Порушень закону, які були б підставою для скасування постанови судді не встановлено. 
 
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню

 
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.