ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №585/301/20 
Номер провадження 22-ц/816/1428/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року в складі судді Євтюшенкової В.І., ухваленого у м. Ромни, повний текст якого складений 04 травня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернулась з позовом до  ОСОБА_3 , який в подальшому уточнила, про поділ майна подружжя.
Позовна заява мотивована тим, що з 26 жовтня 2002 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2019 року шлюб між ними було розірвано. Зазначала, що під час шлюбу ними було придбано наступне майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 (складається з 4-х кімнат, кухні та ванної кімнати); земельну ділянку з кадастровим номером 5924187100:05:002:0168 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 для ведення особистого селянського господарства по вул. Шкільна АДРЕСА_1 в АДРЕСА_2 Перехрестівка Роменського р-ну; автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль Geely FC НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 . Право власності на вказане майно за домовленістю сторін було зареєстровано за відповідачем.
Як зазначила позивач, автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 було реалізовано на користь третьої особи за взаємною згодою сторін під час шлюбу. Проте, 23 жовтня 2019 року, у той час коли вона перебувала за кордоном, відповідач без погодження з нею здійснив відчуження автомобіля Geely FC MR-7180 на користь третьої особи. Вартість продажу автомобіля склала 79584 грн. При цьому, як зауважила позивач, отримані кошти відповідач використав на власний розсуд не в інтересах сім`ї.
Посилаючись на вказані обставини позивач, зменшивши позовні вимоги, просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином:
- виділити їй у власність 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 ;
- виділити їй у власність 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5924187100:05:002:0168 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ;
- виділити їй у власність земельну ділянку з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ;
- стягнути з відповідача на її користь 48100 грн в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Geely FC MR-7180, 2008 року випуску (а.с. 45).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя:
- виділено у власність ОСОБА_1 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 ;
- виділено у власність ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 5924187100:05:002:0168 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ;
- виділено у власність ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплаченого судового збору 791 грн 77 коп.

Вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким виділити у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь 48100 грн в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Geely FC MR НОМЕР_4 , 2008 року випуску.
В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставин того, що відповідач здійснив відчуження спірного автомобіля Geely FC MR-7180 на користь третьої особи без погодження з позивачем, а кошти, виручені від продажу автомобіля, були використані відповідачем на власний розсуд не в інтересах сім`ї та не на її потреби. Зокрема, доводи відповідача про те, що він, продавши спірний автомобіль, здійснив ремонт кухні, ванної кімнати та встановив паркан не були підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, на підставі яких можна було б встановити об`єм та вартість проведеного відповідачем ремонту, а також спростовуються показами допитаних під час розгляду даної справи в суді першої інстанції свідків як з боку позивача, так і з боку відповідача. Відтак, на думку позивача, з відповідача на її користь в порядку поділу майна подружжя підлягає стягненню 1/2 частина вартості Geely FC MR-7180, яка, виходячи з висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна від 03 лютого 2020 року складає 50000 грн.

Від відповідача у встановлений апеляційним судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині виділення у власність позивачки 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером 5924187100:05:002:0168 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1  відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 26 жовтня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів від 08 січня 2020 року за № 195636976 вбачається, що за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 03 травня 2007 року зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок загальною площею 69,0 кв.м, житловою площею 37,2 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 426084, виданого 13 травня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 , останній на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 травня 2007 року за № 822 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га з кадастровим номером 5924187100:05:002:0168 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 426085, виданого 13 травня 2008 року на ім`я ОСОБА_3 , останній на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 травня 2007 року за № 822 є власником земельної ділянки площею 0,1465 га з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Також, за повідомленнями Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 09 січня 2020 року за № 31/18-Ц-1аз та від 03 лютого 2020 року за № 31/18-Ц-7аз за ОСОБА_3 за період з 26 жовтня 2002 року по 27 грудня 2019 року були реєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль Geely FC MR-7180, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
При цьому, автомобіль Geely FC MR НОМЕР_4 , 2008 року випуску, попередній державний номерний знак НОМЕР_3 був відчужений 27 жовтня 2019 року, вартість продажу склала 79584 грн (а.с. 12, 14).
Як вбачається з відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон №  НОМЕР_5 , позивач ОСОБА_1 з 01 вересня 2019 року по 25 листопада 2019 року перебувала поза межами України (а.с. 15).
Згідно з висновками експерта про оціночну вартість земельних ділянок від 26 січня 2020 року за № 1 та № 2 ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 2499,0 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), з кадастровим номером 5924187100:05:002:0168 (02.01), що розташована в АДРЕСА_1 , станом на дату оцінки без урахування ПДВ склала 28490 грн, а ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 1466,00 кв.м для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 (01.03), що розташована за цією ж адресою станом на дату оцінки без урахування ПДВ склала 3800 грн (а.с. 16, 17).
Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість майна від 26 січня 2020 року ринкова вартість автомобіля Geely FC MR-7180, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату оцінки 03 лютого 2020 року склала 100 000 грн (а.с. 19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині виділення у власність позивачки земельної ділянки з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вказане майно також підлягає поділу, оскільки земельна ділянка не належить до неподільних речей, тому є майном, яке можна розділити в натурі. При цьому, ураховуючи, що сторони не ставили вимог щодо реального поділу майна, тому суд визнав ідеальні частки сторін у майні, що було придбано ними під час перебування у шлюбі, без його реального поділу, залишивши майно у їх спільній частковій власності.
Крім того, установивши обставини того, що спірний автомобіль Geely FC НОМЕР_2 , 2008 року випуску, був як придбаний, так і відчужений сторонами під час шлюбу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині компенсації на користь позивачки вартості 1/2 частини вказаного автомобіля.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 60 Сімейного кодексу України (далі – СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За положеннями статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як передбачено частинами 1, 3 та 4 статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).
При цьому, частинами 4 та 5 статті 71 СК України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Зазначений висновок відповідає правові позиції, висловленій Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частинівиділення у власність позивачки земельної ділянки з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , приймаючи до уваги обставини того, що земельна ділянка не належить до неподільних речей, тому є майном, яке можна розділити в натурі. Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка не надала належних, допустимих, обґрунтованих і переконливих доказів для підтвердження наявності обставин, що мають істотне значення, які давали би суду підстави відступити від засад рівності часток при вирішенні спору щодо поділу вказаної земельної ділянки.
Крім того, колегія суддів на підставі вимог частини 4 статті 71 СК України звертає увагу також і на те, що присудження відповідачу, як одному з подружжя, грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку можливе лише за його згодою. Однак, відповідач під час розгляду даної справи в суді першої інстанції такої згоди не надав, а матеріали справи доказів про це не містять.
До того ж, позивачка всупереч вимогам частини 5 статті 71 СК України не внесла на депозитний рахунок суду вартість 1/2 частини спірної земельної ділянки в якості грошової компенсації відповідачу замість його частки у праві спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно.

Разом з тим, на думку колегії суддів, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь позивачки компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля Geely FC MR-7180, 2008 року випуску, суд першої інстанції безпідставно не врахував доводів позивачки про те, що вказаний автомобіль був відчужений відповідачем без її письмової згоди, що суперечить вимогам частини 3 статті 65 СК України щодо обов`язковості письмової згоди другого з подружжя для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна.
Водночас, той факт, що позивачка не надавала письмової згоди на відчуження спірного автомобіля підтверджується також і обставинами того, що в момент його продажу вона перебувала за кордоном (а.с. 15).
Крім того, колегія суддів звертає увагу також на те, що станом на 23 жовтня 2019 року, тобто момент продажу спірного автомобіля, сторони вже перебували в процесі розлучення, так як 16 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому вказав, що шлюбні відносини між сторонами припинені. Вказані обставини встановлені також рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2019 року, які відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не потребують доказуванню (а.с. 8).
Також заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що кошти, отримані відповідачем від продажу спірного автомобіля були використані ним на власний розсуд не в інтересах сім`ї та не на її потреби, ураховуючи той факт, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, де він посилався на те, що використав кошти від продажу автомобіля на ремонт кухні і ванної кімнати у будинку та встановив паркан спростовуються матеріалами справи. Зокрема, як пояснили допитані під час розгляду даної справи в суді першої інстанції свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ремонт як у ванній кімнаті, так і у кухні був зроблений задовго до продажу спірного автомобіля, а паркан був встановлений весною 2019 року, в той час як автомобіль відповідач продав восени 2019 року, тобто, після проведення вказаних ремонтних робіт. При цьому, відповідач не надав належних і допустимих доказів для підтвердження обставин того, коли та на яку суму ним були придбані будівельні матеріали для проведення вказаних ним ремонтних робіт.
Таким чином, оскільки відповідач розпорядився спірним автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивачки, то остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.
Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля Geely FC MR НОМЕР_4 , 2008 року випуску, колегія суддів дійшла висновку про те, що така компенсація підлягає стягненню з відповідача, виходячи з вартості транспортного засобу на час розгляду справи.
Відповідно до висновку про вартість майна від 26 січня 2020 року ринкова вартість автомобіля Geely FC MR-7180, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 на дату оцінки 03 лютого 2020 року склала 100 000 грн (а.с. 19). Отже, вартість 1/2 частини спірного автомобіля становить 50 000 грн.
Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, приймаючи до уваги заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 45) та доводи апеляційної скарги, в яких позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 48100 грн в якості компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, колегія суддів на підставі частини 1 статті 13 ЦПК України вважає необхідним визначити розмір компенсації вартості 1/2 частки у спірному майні в межах позовних вимог, тобто, у сумі 48100 грн, ураховуючи, що виданий позивачем на ім`я представника ордер відповідно до вимог частини 2 статті 64 ЦПК України не містить застережень щодо обмеження його повноважень, у тому числі, щодо зменшення позовних вимог (а.с. 20, 110).

За таких обставин, коли суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини, що мають значення для справи, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині компенсації на користь позивачки вартості 1/2 частини спірного автомобіля підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.
В іншій оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про виділення у власність позивачки земельної ділянки з кадастровим номером 5924187100:05:002:0169 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 рішення суду є законним і обґрунтованим, тому його необхідно залишити без змін.
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги задоволено на 98,05 % (95770 грн загальної вартості майна, виділеної позивачці * 100 % / 97670 грн заявлених позовних вимог), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 957 грн 65 коп. (98,05 % від 976 грн 70 коп., як 1 % від ціни позову), а не 791 грн 77 коп., як визначив суд першої інстанції.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 1236 грн 61 коп. ((2102 грн * 0,4 * 150 %) * 98,05 %), ураховуючи, що рішення суду переглядалось лише в оскаржуваній частині незадоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року в даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 48100 грн в якості компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Geely FC MR-7180, 2008 року випуску.

В іншій оскаржуваній частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 квітня 2020 року в даній справі в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 957 грн 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 1236 грн 61 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                        С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді:                                                В.І. Криворотенко

                                                       Т.А. Левченко