Ухвала
 
03 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 635/7616/16-ц
 
провадження № 61-9008ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності у порядку спадкування за законом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 .
Вказувала, що державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, тому ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з 1999 року по день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.
 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 з її матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 з 01 січня 1999 року по день смерті ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на вказаний житловий будинок літ. «а-1», загальною площею 36,90 кв. м, житловою 19.60 кв. м, з надвірними будівлями: літньою кухнею літ. «Б», сараями літ. «б», літ. «Г», льохом літ. «В», огорожею № 1-3, які розташовані за вказаною адресою.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, визнаючи право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 , фактично вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , який був, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , неповнолітнім та якого не було залучено до участі у цій справі.
 
12 червня 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, що надійшла 16 червня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження,  в якій заявник просить суд постанову Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в частині скасування рішення суду першої інстанції скасувати, й залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
 
До касаційної скарги додано клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення, обґрунтовуючи причини пропуску строку тим, що повний текст судового рішення апеляційної інстанції було отримано заявником у суді апеляційної інстанції у березні 2020 року, не надавши, при цьому, належних доказів дати його отримання.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Оскільки, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у  такому його елементі як правова визначеність, тому, заявнику належить надати докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку із зазначенням дати первинного отримання копії оскаржуваного судового рішення.
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
 
Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга  ОСОБА_1  не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не  зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).
 
Відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України та Законом № 540-IX,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, але який не може перевищувати десяти днів з дня закінчення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). 
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.  
  
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                        О. М. Осіян