ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року	Львів	Справа № 460/2788/19 пров. № А/857/5425/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В.,
суддів                                                                                Іщук Л.П., Обрізка І.М.,
з участю секретаря судових засідань                                          Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

суддя у І інстанції                                                            Дудар О.М.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення                               05 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС) від 20 вересня 2019 року №Ф-21084-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску (далі - ЄВ) у сумі 23785,08 грн з огляду на те, що він не є особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, а здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 460/2788/1920, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 з 10 березня 2016 року здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро, а отже із цієї дати у нього відсутній обов`язок сплачувати ЄВ у статусі самозайнятої особи (особи, що провадить незалежну професійну діяльність).
30 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав до контролюючого органу заяву форми №8-ОПП (про ліквідацію або реорганізацію платника податків) із проханням провести заходи, передбачені Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року № 462, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/20300 (далі - Порядок № 1588), яка зареєстрована відповідачем за №1617160604948. Однак, жодних доказів, що підтверджують проведення контролюючим органом за заявою позивача заходів, передбачених Порядком № 1588, відповідачем суду не надано. Оскільки позивач виконав свої обов`язки у процедурі припинення провадження незалежної професійної діяльності, а відповідач свої не виконав, то підстав покладати на позивача обов`язок зі сплати ЄВ у зв`язку з невиконанням контролюючим органом своїх функцій у останнього відсутні.
У апеляційній скарзі ГУ ДПС просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що актом перевірки позивача встановлено, що у період з 08 квітня 2011 року по 30 грудня 2016 року самозайнята особа ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування.
З 31 грудня 2016 року перебуває на обліку у Рівненському управлінні ГУ ДФС у Рівненські області (Рівненська ДПІ) (стан платника - 3 - прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру), з 23 жовтня 2018 року стан платника - 11 - припинено, але не знято з обліку, що не враховано судом першої інстанції.
Перевіркою встановлено, що з 10 березня 2016 року згідно з обліковими даними ІС Податковий блок організаційна форма адвокатської діяльності ОСОБА_1 - Адвокатське бюро ОСОБА_1 . 
Судом першої інстанції не враховано, що самозайнята особа ОСОБА_1 не подав до ГУ ДФС заяви за формою № 7-ЄСВ.
При цьому документальною невиїзною перевіркою було встановлено порушення позивачем пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) та пункту 4 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905 (далі - Порядок № 435), а саме неподання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2018 роки до 01 травня 2018 року та 01 травня 2019 року відповідно.
Оскільки позивач не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати ЄВ, то відповідачправомірно відповідно до вимог Закону № 2464-VI обчислив суми ЄВ у загальній сумі 23785,08 грн, що зазначив в оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Звертає увагу апеляційного суду на те, що 30 грудня 2016 року подав до контролюючого органу заяву форми №8-ОПП (про ліквідацію або реорганізацію платника податків) із проханням провести заходи, передбачені Порядком № 1588, яка зареєстрована відповідачем за №1617160604948. Тому вважає, що останнім його звітним періодом є період з 01 січня по 30 грудня 2016 року.
Жодних доказів, що підтверджують проведення контролюючим органом за його заявою заходів, передбачених Порядком № 1588, відповідачем суду не надано. Наполягає на тому, що виконав всі передбачені законодавством дії для припинення діяльності у формі самозайнятої особи. 
Оскаржувана вимога ГУ ДПС від 20 вересня 2019 року №Ф-21084-17 про сплату боргу стосується заборгованості в сумі 23785,08 грн, яку відповідач у порушення Закону №2464-VІ та підпункту 4 пункту 11.22 розділу IX Порядку № 1588 нарахував за період після припинення незалежної професійної діяльності позивача, як самозайнятої фізичної особи, що є протиправним.
Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду повторно не прибули, про причини неявки не повідомили, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є адвокатом і до 10 березня 2016 року здійснював адвокатську діяльність, як самозайнята особа, а з 10 березня 2016 року здійснює адвокатську діяльність за організаційною формою «адвокатське бюро».
З 10 травня 2011 року позивач перебував на обліку у контролюючому органі як платник податків на загальній системі оподаткування за № 48634.
У зв`язку зі зміною форми діяльності ОСОБА_1 подав до податкового органу заяву форми № 8-ОПП від 30 грудня 2016 року №1617160604948.
З 31 грудня 2016 року позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС, як самозайнята особа: стан платника 3 прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру), з 23 жовтня 2018 року стан платника 11 припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті).
Адвокатське бюро ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2, місцезнаходження: АДРЕСА_1) зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 10 березня 2016 року (номер запису: 1 608 102 0000 012367) та перебуває на обліку, як платник податків, з 10 березня 2016 року за № 171616040922 на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, є платником ЄВ 3 групи за ставкою 5 %.
На підставі результатів документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 , оформлених актом від 07 серпня 2019 року №159/17-00-13-04/ НОМЕР_1 , ГУ ДПС 20 вересня 2019 року прийнято оспорювану вимогу №Ф-21084-17 про сплату позивачем боргу (недоїмки) з ЄВ у сумі 23785,08 грн, яка ним оскаржена у судовому порядку до адміністративного суду.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані приписами Закону № 2464-VI. 
Згідно із підпунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до приписів статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є:
1) роботодавці:
підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;
фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);
фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);
філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами;
дипломатичні представництва і консульські установи іноземних держав, філії, представництва та інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), розташовані на території України;
підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб:
військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України  «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»  та  «Про військовий обов`язок і військову службу»;
патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;
осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;
осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту;
осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини; 
одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства;
інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);
4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;
5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;
5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах;
15) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;
16) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.
За правилами пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Частиною 2 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина 3 статті 9 Закону № 2464-VI).
Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI у редакції, що діяла до 01 січня 2018 року, було передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.
Разом із тим, частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI у редакції, що діє з 01 січня 2018 року, встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Позивач не заперечує того, що відповідно до вказаних вимог Закону № 2464-VI є платником ЄВ, який зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати, однак заперечує наявність у нього будь-якої заборгованості із цього платежу з урахуванням форми ведення ним адвокатської діяльності.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регламентовано приписами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Частиною 1 статті 14 Закону № 5076-VI встановлено, що адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив.
Державна реєстрація адвокатського бюро здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом (частина 2 статті 14 Закону № 5076-VI).
Відповідно до визначень понять, що містяться у підпункті 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - ПК), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
На переконання апеляційного суду, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які провадять індивідуальну адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, зобов`язані сплачувати ЄВ, як самозайнята особа (фізична особа-підприємець чи особа, яка провадить незалежну професійну діяльність). 
Якщо ж особа здійснює адвокатську діяльність у формі адвокатського бюро, яке використовує її найману працю як роботодавець у розумінні Закону № 2464-VI, та  отримує від нього дохід у вигляді заробітної плати, тобто є найманим працівником, то таке бюро, як роботодавець, зобов`язане сплачувати за неї ЄВ на загальних підставах.
Сам факт здійснення адвокатської діяльності у спірний період ОСОБА_1 не заперечується.
Разом із тим, матеріали справи свідчать про те, що процедура зняття з обліку ОСОБА_1 , як самозайнятої особи на загальній системі оподаткування, завершена не була, що учасниками справи не заперечується.
Відповідно до висновків акту документальної позапланової невиїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 від 07 серпня 2019 року №159/17-00-13-04/ НОМЕР_1 (а.с. 18) позивач не подав звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого ЄВ за 2017-2018 роки, що ним не заперечується.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що ЄВ у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску, за ОСОБА_1 у спірний період було сплачено  адвокатським бюро ОСОБА_1, як його роботодавцем, на загальних підставах.
Будь-яких заперечень зі сторони ОСОБА_1 щодо правильності нарахування контролюючим органом суми ЄВ у спірний період матеріали справи не містять. 
При цьому, на переконання апеляційного суду, у випадку незгоди із діями (бездіяльністю) контролюючого органу при розгляді його заяви форми № 8-ОПП від 30 грудня 2016 року ОСОБА_1 вправі оскаржити їх до адміністративного суду у встановленому процесуальним законом порядку, однак це не може бути підставою для невиконання ним обов`язків, передбачених приписами  Закону № 2464-VI.  
Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні цього публічно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, таким обставинам. Відтак, оскаржуване судове рішення слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 460/2788/19 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Постанова у повному обсязі складена 25 вересня 2020 року.