ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" липня 2020 р.           Справа№ 910/10689/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Коробенка Г.П. 
          Кравчука Г.А. 
 
 при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: БарабашО.В. орд. від 09.07.2020р.
від відповідача: не з`явився;
від органу ДВС: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.05.2020 р. (повний текст складено 12.05.2020р.)
за скаргою на рішення та дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Любові Іванівни
у справі № 910/10689/19 (суддя - Плотницька Н.Б.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс»
до акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 145 440,00 грн,
УСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04 травня 2020 року відмовлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" у задоволенні скарги на рішення та дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції  (м. Київ) Коваль Л.І.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"   подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірними дії державного виконавця та зобов`язати орган ДВС винести постанову про повернення наказу стягувачу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи,  оскільки станом на 11.01.2020 (дата відкриття виконавчого провадження) дія рішення у даній справі була зупинена ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2019, а тому воно не набрало законної сили; на заяву відповідача державним виконавцем не було винесено постанови про зупинення виконавчого провадження; крім цього, спірні правовідносини між сторонами полягають у площині примусового виконання рішення суду, але Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", було встановлено заборону вчинення виконавчих дій (крім виконавчих дій щодо стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами), а тому виконавчими діями було порушено пункт 3 Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону. За доводами апелянта виконавчі дії, згідно вказаного Закону,  можуть проводитись лише щодо стягнення грошових коштів, переданих в заставу, та щодо товарів, переданих в заставу.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що державним виконавцем дотримані норми чинного законодавства і при винесенні постанови про відкриття провадження він їх не порушив;  положення Закону №145-ІХ, на який посилається відповідач,  не встановлюють заборони щодо вчинення виконавчих дій шляхом стягнення грошових коштів, а  доводи апелянта ґрунтуються на хибному тлумаченні норм законодавства, що  підтверджується сталою судовою практикою з розгляду аналогічних скарг. 
20 липня 2020 року від представників відповідача (апелянта) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із продовженням дії адаптивного карантину до 31 липня 2020 року.
Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхилено судом, оскільки явка представників сторін не визнавалась обов`язковою, відповідач не скористався правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи 
Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020, від 22.04.2020, від 04.05.2020, від 20.05.2020, від 17.06.2020) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено адаптивний карантин і згідно інформації, що міститься на сайті Міністерства охорони здоров`я України, станом на дату розгляду справи  місто Київ не відноситься до регіонів із значним поширенням COVID-19, у якому запроваджується посилення протиепідемічних заходів. Крім того, чинними на момент звернення з клопотанням та розгляду справи нормативними актами не передбачено обмежень на пересування міським транспортом, заборон на роботу суб`єктів підприємництва та адвокатів; суди роботу на час карантину не припиняли. Також судом враховано, що клопотання подане представниками відповідача, які є працівниками регіональної філії "Львівська залізниця", однак відповідачем у даній справі є саме акціонерне товариство "Українська залізниця", яке розташоване у місті Києві і мало можливість направити інших представників.
За положеннями ст.129 Конституції України, ст.2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
З метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи необхідність забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у визначену дату.
Відділ ДВС про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, представників у судове засідання не направив, що також не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду міста Києва від 07 листопада 2019 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" 145  440,00грн. збитків та 2   181,60 грн. судового збору. 
Рішення набрало законної сили 28 листопада 2019 року та у цей же день Господарським судом міста Києва на його примусове виконання був виданий відповідний наказ.
02 грудня 2019 року відповідачем було подано апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій він, серед іншого, просив поновити строк апеляційного оскарження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2019 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду на 29 січня 2020 року, а також зупинено дію оскаржуваного рішення.
У той же час, позивачем наказ пред`явлений для примусового виконання та 11 січня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60953640 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у даній справі про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалургтранс" збитків, заподіяних незбереженням прийнятих до перевезення вагонів у сумі 145 440 грн 00 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 181 грн 60 коп.
Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця, відповідач 31 січня 2020 року подав скаргу на рішення та дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коваль Любові Іванівни, відповідно до якої відповідач просив суд:
- визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) , які полягають у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2020 у виконавчому провадженні № 60953640;
- скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2020 у виконавчому провадженні № 60953640 на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 № 910/10689/19;
- зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 № 910/10689/19 стягувачу.
В обґрунтування поданої скарги боржник зазначав, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду було зупинено рішення суду у даній справі. Крім цього, Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані. Згідно з додатком 2 до цього Закону Акціонерне товариство "Українська залізниця" включено до вказаного переліку. Водночас, 20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації". Пунктом 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
У подальшому, Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 по справі залишено без змін. 
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 12 травня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги з посиланням на те, що державний виконавець діяв у відповідності до норм чинного законодавства.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
Відповідно до ч. 1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Частиною 1 ст. 256 ГПК України встановлено, що  апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що рішення у даній справі прийнято 07 листопада 2019 року без  повідомлення (виклику) сторін, у двадцятиденний строк після цього апеляційна скарга не була подана, отже воно набрало законної сили 28 листопада 2019 року.
Однак, частиною 2 ст. 256 ГПК України визначено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідачем апеляційна скарга була подана 02 грудня 2019 року, у скарзі він вказував, що отримав повне рішення суду 13.11.2019, тому просив поновити строк апеляційного оскарження. 
Частиною 5 ст. 262 ГПК України встановлено, що якщо апеляційна скарга подана з пропуском визначеного цим Кодексом строку, суд у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження зупиняє дію оскаржуваного рішення в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16 грудня 2019 року, відповідно до зазначених норм ГПК України, було поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, призначено справу до розгляду на 29 січня 2020 року, а також зупинено дію оскаржуваного рішення.
Проте, зупинення дії оскаржуваного рішення не свідчить про те, що вказане рішення не набрало законної сили і наслідком зупинення дії рішення є відсутність підстав для його виконання до закінчення апеляційного перегляду. 
Матеріалами справи також підтверджується, що у період зупинення дії рішення позивачем було пред`явлено наказ для примусового виконання та 11січня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Коваль Л.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60953640 з виконання наказу у даній справі.
Так, згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з ч.4 ст.4 вказаного Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.
Наказ про примусове виконання рішення у даній справі, виданий 28.11.2019, відповідає вимогам статей 3,  4 Закону України "Про виконавче провадження", рішення у даній справі набрало законної сили, також були відсутні інші підстави для повернення виконавчого документа стягувачу.
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Отже, виконавче провадження, за умови відсутності у державного виконавця підстав для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання, має бути відкритим шляхом винесення відповідної постанови.
Апеляційним господарським судом не встановлено підстав для повернення виконавчого документу, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, а тому з огляду на наведені правові норми є вірним висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, діяв у відповідності до норм чинного законодавства.
Щодо доводів відповідача, які викладені у апеляційній скарзі, про те, що державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження, то дійсно, положеннями ст. 38 Закону "Про виконавче провадження" передбачено зупинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, постанова про що виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення. 
Однак, у скарзі, яка була предметом розгляду у суді першої інстанції, відповідач оскаржував лише дії і рішення державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, а не його бездіяльність щодо не прийняття постанови про зупинення виконавчого провадження, тому вказані доводи залишаються судом апеляційної інстанції поза увагою.
Крім цього, відповідач вказує, що державний виконавець повинен був повернути судовий наказ стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", яким передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Так, Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.
Згідно з додатком 2 до цього Закону Акціонерне товариство "Українська залізниця" включено до вказаного переліку. 
20.10.2019 набрав чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 02.10.2019 № 145-ІХ (далі - Закон №145-IX). 
Відповідно до пункту 3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №145-IX забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених   Законом України   "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Відповідач, посилаючись на вказані норми, вважає, що щодо нього можна вчиняти виконавчі дії лише у разі стягнення грошових коштів, що були  передану в заставу за кредитними договорами, та у разі  стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Суд першої інстанції, відхиляючи вказані доводи відповідача, прийшов до висновку, що з системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що грошові кошти не можуть бути предметом застави, а тому норми вказаного закону не передбачають заборони стягнення грошових коштів з об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, у тому числі з відповідача.
Апеляційний господарський суд звертає увагу, що з урахуванням  заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №145-IX  в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ Закону №145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. 
Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. 
Тобто, вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.  
Вказані обставини спростовують доводи апелянта про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - Акціонерного товариства "Українська залізниця" у виконавчому провадженні з виконання рішення суду у даній справі.
Апеляційний господарський суд також звертає увагу на те, що в ухвалі Верховного Суду у справі №910/13346/18 від 29.04.2020 суд касаційної інстанції дійшов висновку про правильне застосування апеляційним господарським судом положень Закону №145-ІХ, зокрема п.3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" та висновку суду апеляційної інстанції стосовно можливості звернення стягнення лише на конкретні види майна Акціонерного товариства "Українська залізниця", зокрема, грошові кошти.  
Статтею 339 ГПК України  визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього  Кодексу, порушено їх права.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, місцевий господарський суд прийшов до юридично вірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги відповідача на дії та рішення державного виконавця.
Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та прийнята відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні. Отже, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"  залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 12 травня 2020 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 22.07.2020.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.П. Коробенко

                                                                                Г.А. Кравчук