Ухвала
іменем України 
 
24 червня  2020 року
м. Київ
справа № 194/665/19
провадження № 51- 2538 ск 20 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, працевлаштованого, раніше не судимого, 
на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі -  КК), до покарання у виді позбавлення волі строком на чотирнадцять років.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 – 23 457 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 500 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 17 січня 2019 року близько 03:30, перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп?яніння, знаходившись за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_1 , під час вживання алкогольних напоїв спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на момент конфлікту та сварки на побутовому грунті між ним і ОСОБА_6 ,  маючи умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , що раптово виник внаслідок сварки, та в той час, коли ОСОБА_6 знаходився у коридорі, розташованому між зальною та кухонною кімнатами вказаної квартири, взяв у праву руку саморобну сокиру, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, умисно наніс лезом сокири один удар потерпілому у тім`яну частину голови і один удар у завушну частину голови зліва. Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, які утворились не менш ніж від двох травматичних дій(ударів), за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння? настала смерть потерпілого ОСОБА_6 на місці події.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 1 червня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків – п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк засуджений ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду зі скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду, в якій ставить питання про перегляд у касаційному порядку судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, яке за своїм розміром є явно несправедливим. В цілому, зі змісту скарги убачається, що засуджений просить врахувати наявні у провадженні пом`якшуючі покарання обставини, змінити судові рішення та пом`якшити йому покарання у виді позбавлення волі шляхом зменшення його розміру, скаргу розглянути за його участю. 
На обґрунтування своїх доводів засуджений ОСОБА_4 зазначив у скарзі про те, що:
- судами не враховано при призначенні покарання неправомірну поведінку потерпілого під час події злочину та що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- не враховано його щире каяття та активне  сприяння розкриттю злочину, його вік, багаторічний стаж роботи у шахті, наявність хронічних захворювань, сімейний стан, що він одружений, має дітей та онуків, стійкий образ життя, наявність позитивних характеристик з місця роботи і проживання.
Мотиви Суду
Висновків суду про доведеність винуватості, правильності кваліфікації дій та вирішення цивільного позову, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не оскаржує. Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі  через суворість, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. 
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання зазначив у вироку про те, що в судовому засіданні обвинувачений висловив щире каяття і жаль з приводу вчиненого ним діяння, звернувся до потерпілих з проханням про пробачення, однак вину обвинувачений визнав частково, також врахував дані про обвинуваченого, який є психічно здоровою осудною особою та не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, має сім?ю, має постійне місце проживання і роботи. 
Поряд з цим судом враховано: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії особливо тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК є раніше не судимою особою, обтяжуючі покарання обставини – вчинення злочину у стані алкогольного і наркотичного сп`яніння.
Урахувавши зазначені обставини, а також те, що використане обвинуваченим знаряддя злочину - побутова сокира, настання непоправних наслідків - смерті потерпілого, ставлення обвинуваченого до злочину та поведінка обвинуваченого після його вчинення, а саме той факт, що труп потерпілого був захований обвинуваченим у підвальному приміщенні власного ж під`їзду, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та про те, що виправити   ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності неможливо без його тривалої ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов  висновку, що ОСОБА_4 має бути засудженим за ч. 1 ст. 115 КК  до покарання у вигляді позбавлення волі, у фактично максимальних межах санкції, передбаченої вказаною статтею КК, та при цьому не встановив обставин, які б давали можливість  застосувати до обвинуваченого положень ст. 69 КК чи ст.ст.75,76 КК.  
Суд у вироку також зазначив, що саме таке покарання, у вигляді тривалого строку позбавлення волі, буде відповідати приписам закону, зазначеним, зокрема у ст. 65 КК, відповідно до яких  призначається покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідно до положень ст. 50 КК, яка визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
З урахуванням вказаного, вищезазначені доводи касаційної скаргизасудженого, в цілому не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, в межах розміру, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК. 
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалося за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_4 . Суд апеляційної інстанції доводи скарги обвинуваченого, які аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірив й спростував.
Як убачається з ухвали, у своїй скарзі обвинувачений ставив питання про перегляд вироку у зв`язку з призначенням йому суворого покарання та просив пом`якшити покарання, оскільки судом не враховано визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, його вік, стан здоров`я, багаторічний стаж роботи у шахті.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги засудженого щодо призначення йому суворого покарання, врахувавши положення ст. 65 КК, ст. 414 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції  в цій частині. 
При цьому, апеляційний суд вказав в ухвалі, що призначене ОСОБА_4 судом покарання належним чином у вироку мотивовано, що суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК  відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК є не судимий, має постійне місце проживання та роботи, відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та вчинення злочину у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, яку визнав обтяжуючою покарання обставиною. Також суд першої інстанції взяв до уваги і встановлені судовим розглядом обставини вчинення обвинуваченим злочину, використане при цьому знаряддя злочину - побутову сокиру, настання непоправних наслідків - смерть потерпілого, ставлення обвинуваченого до злочину та його посткримінальну поведінку, а саме те, що труп потерпілого був захований обвинуваченим у підвальному приміщенні власного ж під?їзду.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі строком саме на чотирнадцять років, за відсутності підстав для застосування положень ст. 69 КК, що є обґрунтованим і відповідає вимогам ст.ст. 50, 65,67 КК, є  необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та  запобігання вчиненню ним нових злочинів.
В ухвалі суд також зазначив, що доводи  засудженого і його захисника про безпідставне неврахування судом пом`якшуючих покарання обставин – щире каяття обвинуваченого, з`явлення його із зізнанням та повне визнання вини, не знайшли свого підтвердження як в суді першої інстанції,так і під час апеляційного розгляду. При цьому апеляційний суд вказав, що місцевий суд цілком обґрунтовано не взяв до уваги під час призначення покарання обвинуваченому у даному конкретному випадку вказані обставини, передбачені п.1 ч.1 ст. 66 КК, оскільки щире каяття у вчиненому злочині передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, всупереч твердженням сторони захисту, у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження вищевказаних обставин, а тому неможливо визнати каяття обвинуваченого таким, що є щирим в розумінні ст. 66 КК. Тому, не можна в даному випадку вважати доведеними обставини - щире каяття та визнання в повному обсязі вини обвинуваченим, про ще йдеться в апеляційних скаргах, оскільки органи поліції  ОСОБА_4   повідомив про вчинений  злочин під впливом обставин у зв`язку з тим, що про його вчинення всім вже було відомо, до того ж обвинувачений під час допиту в суді першої інстанції вину визнав лише частково, оспорював фактичні обставини, зазначаючи про те, що заподіяв смерть потерпілому у стані необхідної оборони. 
Крім того, суд апеляційної інстанції врахував і зазначив в ухвалі, що з приводу вищевказаного місцевий суд досить слушно вказав, що обвинувачений, вважаючи себе ображеним, ґрунтуючи свої дії неприязними відносинами до потерпілого, які раптово виникли в процесі сварки, під час розвитку конфлікту з потерпілим, маючи на те відповідну можливість, не залишив місце конфлікту, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, з метою його припинення,  і зважаючи на відсутність перепон на те, не використав інших можливостей припинити конфлікт, а навпаки, умисно, використовуючи знаряддям злочину сокиру, що перебувала в нього вдома, завдав два удари потерпілому  в життєво важливий орган – голову, позбавивши його життя.
На думку Суду, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що наведені судом першої інстанції у вироку обставини, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених КК, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу, призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про наявність підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання  є необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, доводи касаційної скарги засудженого  про не врахування судами неправомірної поведінки потерпілого під час події злочину та що потерпілий  перебував у стані алкогольного сп`яніння, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині призначення покарання, при цьому, Суд не вбачає підстав для призначення покарання ОСОБА_4   більш м`якого покарання, ніж призначене судом та погоджується з висновками суду першої й апеляційної інстанцій про відсутність підстав для пом`якшення покарання. 
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які б свідчили про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання засудженого ОСОБА_4   про розгляд касаційної скарги за його участю не може бути розглянуто Верховним Судом, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції лише в разі прийняття рішення про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою та під час підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року,  відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_9 каровець                          ОСОБА_2                         ОСОБА_3