Головуючий суду 1 інстанції - Чалий А.В.   
Доповідач -Дронська І.О.

Справа № 942/1688/19
Провадження № 22-ц/810/354/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року                                      м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:
головуючого судді Дронської І. О.,
суддів Карташова О. Ю., Луганської В.М.,
за участю секретаря Сінько А.І.
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»
відповідачі: ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , 

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Чалого А. В. 24.03.2020 року в смт Новопсков
за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 
                                                    ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що між АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 304/2012-Р від 15.08.2012 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти у сумі 105600 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі під 16,8 % річних.
Процентна ставка за користування коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором, становить 21,8 %.
Строк повернення кредитних коштів до 14 серпня 2022 року.
ОСОБА_1 не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк, тому станом на 04 вересня 2019 року за відповідачем утворилась заборгованість по нарахованим та не сплаченим процентам за користування кредитом за період з 01.07.2014 по 30.04.2015 у сумі 13163,37 грн, а також заборгованість за кредитом у сумі 93919,33 грн, усього 107082,70 грн.
В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 304/2012-Р/П від 15 серпня 2012 року, за умовами якого остання зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору.
Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 107082,70 грн та судовий збір.

 
Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. 

 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченого ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що у відповідача мається заборгованість за кредитом, на яку нараховувались відповідні проценти, а надана позивачем виписка по особовому рахунку в розумінні ст. 77, 79, 80 ЦПК України не є належним та допустимим доказом, тому позовні вимоги ПАТ АТ «Укргазбанк» не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що підтверджені відповідними належними та достовірними доказами, які можуть бути перевірені в процесі розгляду справи.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального та матеріального права, вважає вказане рішення таким, що ухвалене судом на підставі неправильно встановлених обставин справи, просив скасувати заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів понесені АБ «Укргазбанк» судові витрати.
Апеляційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» мотивована тим, що в позовній заяві Банку фактично міститься розрахунок заборгованості, де зазначено всі складові заборгованості за кредитним договором станом на 04.09.2019 року. Крім того АБ «Укргазбанк» надано виписки по особовому рахунку позичальника за період з 15.08.2012 по 04.09.2019, з якого вбачається сума наданого кредиту, заборгованість по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом.
Скаржник також вважає, що висновок суду першої інстанції про неналежність та недопустимість виписки по особовому рахунку позичальника як доказу підтвердження заборгованості, є передчасним та помилковим, посилаючись на те, що відповідно до п. 5.6 чинного станом на дату укладення кредитного договору Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не скористались своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідачі, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило.

Щодо повідомлення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то остання відома адреса місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України.
У зв`язку із наведеним та у відповідності до вимог п. 11 ст. 128 ЦПК України судом розміщено оголошення про відкриття провадження розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України, а.а.с. 126, 131, 138, 144, 156.

Наведене свідчить про вжиття судом всіх можливих заходів щодо належного повідомлення відповідачів  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Тому, з урахуванням тривалості перебування в провадженні суду вказаної справи, з метою дотримання гарантованого позивачу, як стороні цього провадження, права на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за участю представника позивача-скаржника адвоката Легезіна О. Г.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що 15.08.2012 року між позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №304/2012-Р, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 105600,00 грн на строк до 14.08.2022 року.
Відповідно до п. 1.4., п.п. 1.4.1., 1.4.2., Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами за весь строк фактичного користування кредитом. У межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 16,8 % річних, у разі прострочення заборгованості, процентна ставка встановлюється у розмірі 21,8 % річних. 
В якості забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений Договір поруки №304/2012-Р/П від 15.08.2012 року, за умовами якого відповідачка ОСОБА_2 зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі позичальником зобов`язань за кредитним договором.
За доводами позивача, внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 04.09.2019 року виникла заборгованість, яка складає 107082,70 грн, у тому числі: 
- нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2014 по 30.04.2015 - 13163,37 грн; 
- заборгованість за кредитом - 93919,33 грн. 
Проте, посилаючись на те, що з матеріалів справи вбачається, що розрахунок заборгованості за кредитним договором №304/2012-Р/П від 15.08.2012 року позивачем не надано, виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 не є належним та допустим доказом існування заборгованості перед ПАТ АБ «Укргазбанк», оскільки не містить підсумкової суми заборгованості та нарахованих процентів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за таких обставин, позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк», не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що підтверджені відповідними належними та достовірними доказами, які можуть бути перевірені в процесі розгляду справи, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив і не оцінив обставини по справі та надані, в їх сукупності, всі докази  та правильно не визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює. 

Відповідно до положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції 15.08.2012 року між позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №304/2012-Р, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 105600,00 грн на строк до 14.08.2022 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16,8 % річних, а у разі прострочення заборгованості - 21,8 % річних. 

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

Відповідно до п.1.2. кредитного договору №304/2012-Р від 15.08.2012 року кредит відповідачу ОСОБА_1 надавався банком на придбання житлової нерухомості: чотирикімнатної квартири, а.с. 8.
Відповідно до п.3.1. цього ж договору позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього договору та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 1828грн (надалі - періодичний платіж) (крім першого та останнього платежів), щомісячно з 1 по 10 число кожного місяця ( надалі строк сплати періодичного платежу) шляхом внесення на рахунок № НОМЕР_1 ….Сплата періодичного платежу оформлюється єдиним платіжним документом, в якому не відокремлюються суми, що припадають на погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

З наданого позивачем у позовній заяві розрахунку заборгованості за кредитним договором №304/2012-Р від 15.08.2012 року вбачається, що станом на 04.09.2019 року у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем була наявна заборгованість на загальну суму 107082,70 грн, у тому числі: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2014 по 30.04.2015 в сумі 13163,37 грн та заборгованість за кредитом в сумі 93919,33 грн. 
Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 04.09.2019 року, а.с. 5, із порівнянням з графіком, встановленим у Додатку 2 до кредитного договору №304/2012-Р від 15.08.2012 року, а.а.с. 12, 13 та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 для зарахування на рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів, внесених останнім на погашення заборгованості за кредитним договором, а.а.с. 56-67, колегією суддів встановлено, що заборгованість відповідача за кредитним договором дорівнюється сумам, зазначеним позивачем у позовній заяві, а саме: заборгованості за кредитом в сумі 93919,33 грн та заборгованості по нарахованим та не сплаченим процентам за користування кредитним коштами у період з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 13163,37 грн.
При цьому, колегією суддів було долучено до матеріалів справи, наданий скаржником до апеляційної скарги розрахунок щодо поточної та простроченої заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №304/2012-Р від 15.08.2012 року, як додаткової складової до наданих суду першої інстанції доказів, а саме розрахунку заборгованості, зазначеному у позовній заяві та виписці по особовому рахунку останнього, а.с. 101, який колегія суддів не оцінює як новий доказ у справі.
На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено порушення відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо своєчасного повернення отриманих кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами.
Між тим, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення заборгованості в загальній сумі 107082,70 грн відсутні, а тому позовні вимоги позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають частковому задоволенню в сумі простроченої заборгованості по кредиту, станом на 04.09.2019 року та у відповідності до вимог позовної заяви - процентів за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року.
Визначаючи зміст правовідносин, які виникла між сторонами, колегією суддів встановлено, що кредитування, відповідно до п.1.2. кредитного договору №304/2012-Р від 15.08.2012 року здійснювалося на споживчі цілі, а саме - придбання житлової нерухомості, що за своєю суттю є укладенням між сторонами споживчого кредиту на придбання житла, а тому до встановлених правовідносин необхідно застосовувати законодавство щодо захисту прав споживачів ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2014 року у справі № 6-223цс16).
Регулювання правовідносин банком зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів, з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч.10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.
Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня повідомлення про таку вимогу від кредитодавця… 

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримки споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарних місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.. 

Колегією суддів встановлено, що п.4.2.4. кредитного договору №304/2012-Р від 15.08.2012 року передбачено право банку вимагати дострокового повного виконання Позичальником своїх зобов`язань по цьому Договору включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та штрафних санкцій у випадках: невиконання Позичальником бідь-яких своїх обов`язків по цьому Договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань ( з простроченням їх виконання більше ніж на один банківський день), що випливають з цього Договору; невиконання Позичальником (Іпотекодавцем) своїх зобов`язань по укладеним договорам забезпечення; подання до суду позову про визнання недійсним у цілому чи у частині та/або неукладеним цього Договору; за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий Позичальникові кредит своєчасно не буде повернений.
Вимога про дострокове виконання Позичальником своїх зобов`язань по цьому Договору, направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Банку, а.с. 9.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-цс 19 звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не змінює визначений Законом України « Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч. 10 ст. 11 Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
На підставі зазначеного, враховуючи, що позивачем на адресу відповідачів вимога у письмовому вигляді не направлялась, останні не були належним чином повідомлені про необхідність вчинення певних дій, необхідних для усунення порушення щодо повернення кредиту, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, колегія суддів вважає, що позивач має право на стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором, станом на 04.09.2019 року, а саме тіла кредиту в сумі 42154,98 грн та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, в межах позовних вимог за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 13163,37 грн.
При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи представника скаржника у судовому засіданні апеляційного суду про те, що направлення відповідної вимоги відповідачам це є правом, а не обов`язком банку, а не направлення такої вимоги не позбавляє банк можливості дострокового стягнення кредиту, оскільки, як вважає колегія суддів, позивачем порушено узгоджені сторонами умови договору щодо направлення відповідачам письмової вимога про дострокове виконання останніми своїх зобов`язань по кредитному договору, що є наслідком порушення позивачем положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» щодо наявності права вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав за умови обов`язкового повідомленням споживача у письмовій формі про наявність порушення останнім умов кредитного договору щодо повернення кредиту із зазначенням дій споживача, необхідних для усунення такого порушення, та строку, протягом якого споживач має ці дії здійснити.
Щодо солідарного стягнення заборгованості.
Колегією суддів, як і судом першої інстанції встановлено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №304/2012-Р/П від 15.08.2012 року, за умовами якого відповідачка ОСОБА_2 зобов`язалася в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання в повному обсязі позичальником зобов`язань за кредитним договором.
Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Пунктами 1.1 та 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.
Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору, а.с.18.
Отже сторони під час укладення зазначеного договору поруки встановили строк припинення поруки, який становить три роки з дня настання строку виконання зобов`язання.
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11.
Умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.
Колегія суддів, ураховуючи положення кредитного договору №304/2012-Р від 15.08.2012 року та договору поруки №304/2012-Р/П від 15.08.2012 року, дійшла висновку про те, що сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження№ 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
Як зазначалося вище умовами кредитного договору №304/2012-Р від 15.08.2012 року передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами щомісячними платежами у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до кредитного договору з останнім строком погашення до 14 серпня 2022 року.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 останній раз сплатив кошти на погашення кредиту 08.07.2014 року.

 
Пунктами 5.1, 5.2 Договору поруки сторонами погоджено припинення поруки припиненням забезпеченого нею зобов`язання Позичальника за Кредитним договором, а також якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.
Враховуючи, що відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Як встановлено колегією суддів п.3.1. Кредитного договору передбачено обов`язок Позичальника здійснювати погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку № 2 до цього Договору, шляхом сплати рівних один одного платежів у розмірі 1828,00 грн (надалі - періодичний платіж) (крім першого та останнього платежів) щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, а.с. 8.
Датою звернення позивача з позовом до суду першої інстанції колегією суддів визначено відповідно до штампу поштового відділення суду, а саме 27.09.2019 року, а.с. 38.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, а тому зазначені правила (з урахуванням положеньч.4 ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.
З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК україни строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за №6-223цс16, а також у постановах від 19 жовтня 2016 року №1265цс15, у постановах від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16 та в інших.
Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком і не знайшла підстав для відступлення від нього (постанова від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/1).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж 3 роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
За таких обставин, правильними є висновок про те що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом, що виникла за період з серпня 2014 року по 27.09.2016 року позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки (три роки), а стосовно вимоги про стягнення заборгованості за процентами - за весь період, оскільки позивачем зазначено період нарахування заборгованості з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року, тому за правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука щодо повернення вказаних щомісячних платежів припинилась, оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу частинами (щомісячними платежами).
На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідачів  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  у солідарному порядку підлягає сума заборгованості за тілом кредиту, станом на 04.09.2019 року за період з 25.09.2016 року по 04.09.2019 року в сумі 29456,77 грн.
Заборгованість за тілом кредиту до 27.09.2016 року та процентам за користування кредитними коштами за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року стягненню у солідарному порядку з поручителя не підлягає у зв`язку з припиненням поруки, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором та висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк».
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі в сумі 1921,00 грн, а.с. 1, та апеляційної скарги в сумі 2981,00 грн, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача ОСОБА_1 51,65% задоволених вимог, а з відповідачки ОСОБА_2 - 27,50% задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 27.12.1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Єреванська, 1, ЄДРПОУ 23697280, заборгованість за кредитним договором № 304/2012-Р від 15.08.2012 року, за процентами за користування кредитом за період з 01.07.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 13163,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 27.12.1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Єреванська, 1, ЄДРПОУ 23697280, заборгованість за кредитним договором № 304/2012-Р від 15.08.2012 року, за тілом кредиту, станом на 04.09.2019 року за період з 08.08.2014 року по 24.09.2016 року в сумі 12698,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 27.12.1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 27.12.1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 , в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Єреванська, 1, ЄДРПОУ 23697280, заборгованість за кредитним договором № 304/2012-Р від 15.08.2012 року, за тілом кредиту, станом на 04.09.2019 року за період з 25.09.2016 року по 04.09.2019 року в сумі 29456,77 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в сумі 2480,49 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір в сумі 1320,68 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 28.09.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді О. Ю. Карташов

В. М. Луганська