РІШЕННЯ
Іменем України

24 липня 2020 року 
Київ
справа №9901/689/18
адміністративне провадження №П/9901/689/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Смоковича М.І., 
суддів: Желтобрюх І. Л., Кашпур О. В., Уханенка С. А., Шарапи В. М., 
за участі:
секретаря судового засідання   Лещенко Т. П. 
позивача     ОСОБА_1 , 
представника позивача (в режимі відеоконференції)   Мартиненко А. В.,
представника відповідача (в режимі відеоконференції)   Русакової І. Г., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення,
встановив:
1. У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у Верховному Суді як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), з вимогою скасувати рішення ВРП від 14 червня 2018 року                 № 1847/0/15-18 «Про звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Дарницького районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» (далі - Рішення). 
Вимоги мотивує тим, що: 
- Рада не наділена повноваженнями відкривати дисциплінарні провадження щодо суддів місцевих судів; 
- висновок відповідача про порушення суддею ОСОБА_1 присяги судді ґрунтується лише на оцінці її ухвали як слідчого судді від 25 січня 2014 року про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів у зв`язку з його переслідуванням за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 296 Кримінального кодексу України; 
- ухвала про обрання запобіжного заходу не обмежувала права ОСОБА_2 на участь у масових акціях, оскільки була постановлена на підставі встановлених у кримінальному провадженні обставин і фактів, вона не оскаржувала ся, набрала законної сили й була обов`язковою для виконання, але незважаючи на це Рада, коли ухвалювала спірне Рішення, вийшла за межі своїх повноважень й усупереч встановленому процесуальним законом порядку оскарження судового рішення надала власну оцінку процесуальним діям і рішенням судді; 
- ОСОБА_2 не є особою, на яку поширюються положення законів України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність деяких законів України», «Про судоустрій і статус суддів» (в частині, яка стосується спірних правовідносин), оскільки не підпадав під категорію осіб, стосовно яких у розумінні пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» постановлялися рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою осіб, які були учасниками акцій масових протестів у період з 21 листопада 2013 року до             11 квітня 2014 року, тому не було підстав для проведення перевірки за його заявою; 
- притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів за названим законом місить ризики вибіркового правосуддя, позаяк визначальною ознакою правопорушення є часові рамки (період) його вчинення;
- вказаний закон не відповідає Конституції України і підписаний неуповноваженою особою; 
- спірне Рішення прийнято з пропуском встановленого законом строку для притягнення до дисциплінарної відповідальності - більше, ніж через рік від дати постановлення ухвали від 25 січня 2014 року про застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;
- у рішенні не наведено мотивів відкидання доводів судді ОСОБА_1, не зазначено, які конкретно діяння судді плямують авторитет правосуддя, порочать звання судді чи підривають довіру до суду; 
- ВРП, коли приймала оскаржене рішення, не врахували її пояснень із спростуваннями поставлених їй за провину діянь; 
- засідання ВРП 14 червня 2018 року відбулося з порушенням процедури, позивачці не роз`яснили її прав заявити відвід, відмовили у задоволенні клопотання про відкладення засідання Ради; засідання було формальним, члени ВРП не намагалися почути її аргументів та пояснень, відволікалися на сторонні питання. 
2. Ухвалою від 20 липня 2018 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відкрив провадження у справі за вказаним позовом.
З огляду на те, що у провадженні Великої Палати Верховного Суду була справа (№ 11-585сап18) за позовом ОСОБА_1 про оскарження рішення ВРП від 17 квітня 2018    року «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року № 3692/1дп/15-17 про притягнення судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», суд за клопотанням відповідача ухвалою від 23 жовтня 2018 року зупинив провадження у цій справі до розгляду справи № 11-585сап18, що була у провадженні Великої Палати Верховного Суду. 
Після того як суду стало відомо, що Велика Палата Верховного Суду завершила розгляд зазначеної справи, провадження в цій справі поновлено.
3. ВРП подала відзив на позовну заяву та копії матеріалів щодо звільнення судді ОСОБА_1 з посади судді Дарницького районного суду міста Києва. 
У відзиві відповідач зазначив, що спірне Рішення прийнято на підставі рішення Першої дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року №    3692/1дп/15-17 про притягнення судді Дарницького районного суду м.    Києва ОСОБА_1 . до дисциплінарної відповідальності. 
За наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 ВРП (у пленарному складі) залишила рішення Першої Дисциплінарної палати від 16 листопада 2017 року №    3692/1дп/15-17 без змін. Це рішення позивачка оскаржила до Великої Палата Верховного Суду, яка за наслідками судового розгляду відмовила в задоволенні скарги позивачки й таким чином погодилася з висновками ВРП. Оскільки обставини щодо вчинення дисциплінарного проступку є встановленими, в цій справі доказуванню вони не підлягають. 
Відповідач переконує, що спірне Рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України і законами України, підстави для його скасування, передбачені частиною другою статті 57 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), відсутні.  
4. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Серед іншого наголосили, що Рішення прийнято поза межами строку для притягнення судді до відповідальності; Рада порушила Регламент, затверджений рішенням ВРП від 24 січня 2017 року №    52/0/15-17 (далі - Регламент), адже позивачці перед початком засідання не роз`яснили її прав та обов`язків, зокрема права заявити відвід, а також безпідставно відмовили у задоволенні клопотання про відкладення засідання у зв`язку з тим, що не зміг з`явитися її адвокат, а також з огляду на те, що на дату засідання Велика Палата Верховного Суду ще не розглянула скарги на рішення ВРП від 17 квітня 2018 року, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати від 16 листопада 2017 року. Позивачка акцентує також на тому, що відповідач не мотивував свого Рішення, позаяк в ньому нічого не зазначено про обставини, на яких ґрунтується висновок про вчинення нею дисциплінарного проступку. У цьому зв`язку позивачка зазначила, що Рада повністю проігнорувала її доводи і пояснення стосовно поставлених їй за провину діянь, які вона озвучила на засіданні, адже в Рішенні з цього приводу не наведено ніяких мотивів чи аргументів. 
Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. З приводу доводів повивача про строк притягнення до дисциплінарної відповідальності представник відповідача зауважила, що такі ґрунтуються на помилковому трактуванні норм законодавства, адже за своєю правовою природою спірне Рішення є «кадровим»; такі рішення ВРП ухвалює відповідно до статті 56 Закону №    1798-VIII, яка не встановлює строку, протягом якого ВРП має розглянути подання Дисциплінарної палати. 
Доводи про порушення Регламенту вважає безпідставними. Про свої права та обов`язки позивачка була ознайомлена до початку засідання Ради, що підтверджується її підписом під текстом документа з витягом прав та обов`язків. Оскаржене Рішення не може бути немотивованим, оскільки обставини про вчинення суддею дисциплінарного проступку одержали правову оцінку в рамках дисциплінарного провадження. Закон № 1798-VIII не встановлює обов`язку ВРП повторно досліджувати та оцінювати ці обставини на засіданні, на якому розглядається питання про звільнення судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України за поданням Дисциплінарної палати ВРП. 
Щодо неможливості адвоката позивачки прибути на засідання зауважила, що ця обставина не перешкоджає розгляду питання про звільнення судді з підстав, про які йдеться в цій справі. 
5. Колегія суддів заслухала пояснення представників сторін, дослідила надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень і встановила таке.
Указом Президента України від 19 серпня 1997 року №    856/97 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Дарницького районного суду міста Києва строком на п`ять років. 
Постановою Верховної Ради України від 11 липня 2002 року № 107-IV ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково. 
08 грудня 2014 року до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК) надійшла заява ОСОБА_2 від 05 грудня              2014 року про проведення спеціальної перевірки стосовно судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1. відповідно до Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» у зв`язку з порушенням норм законодавства України під час прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, як особи, яка була учасником масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до дня набрання чинності цим Законом. 
04 серпня 2016 року до Вищої ради юстиції надійшла ще одна заява ОСОБА_2 , в якій він просив відкрити дисциплінарне провадження стосовно судді ОСОБА_1 та з урахуванням викладених фактів вирішити питання щодо порушення нею присяги судді. 
ТСК було утворено для реалізації Закону України від 08 квітня 2014 року №    1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» (далі - Закон № 1188-VII). 
У зв`язку з тим, що до закінчення своїх повноважень ТСК не прийняла щодо судді ОСОБА_1 рішення, згадані заяви на підставі частини п`ятої статті 5, частини чотирнадцятої статті 4 Закону № 1188-VII передано Вищій раді юстиції. 
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1401-VІІІ «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» і Закон України від 02    червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - закони               № 1401-VІІІ та № 1402-VІІІ відповідно). 05 січня 2017 року набрав чинності Закон           № 1798-VІІІ.
З урахуванням вимог пункту 33 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №    1402-VІІІ заяву ОСОБА_2 передано члену Першої Дисциплінарної палати ВРП. 
За результатами розгляду дисциплінарної справи Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про наявність підстав для притягнення судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. 
На думку дисциплінарного органу, встановлені за результатами розгляду дисциплінарної справи обставини дають підстави для висновку, що суддя ОСОБА_1 під час розгляду клопотання у справі №    753/1705/14-к допустила істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що позбавило учасника судового процесу можливості реалізувати надані йому процесуальні права, призвело до порушення прав людини і основоположних свобод, тобто порушення, визначені підпунктом «а» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону          № 1402-VІІІ, що є підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Проаналізувавши положення статей 106, 109 Закону № 1402-VІІІ, а також частини другої статті 32 Закону України «Про Вищу раду юстиції» (втратив чинність) дисциплінарний орган констатував, що із внесенням змін до законодавства вид стягнення, що підлягає застосуванню до судді у зв`язку із допущенням поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, в тому числі в питаннях чесності та дотримання стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, за своєю суттю не змінився. У разі встановлення відповідних обставин до судді підлягало та підлягає застосуванню стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
На підставі встановлених під час перевірки обставини та відповідно до статті 126 Конституції України, статей 49, 50, 56 Закону № 1798-VIII, статей 106, 108, 109 Закону №    1402-VIII 16 листопада 2017 року Перша Дисциплінарна палата ВРП вирішила: 1) притягнути до дисциплінарної відповідальності суддю Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1; 2) застосувати до судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
ОСОБА_1 не погодилася з рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП, тому на підставі статті 51 Закону № 1798-VIII оскаржила його до ВРП.
17 квітня 2018 року ВРП ухвалила рішення, яким залишила без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року №    3692/1дп/15-17 про притягнення судді Дарницького районного суду м.    Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. 
Це рішення відповідно до частини сьомої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) позивачка оскаржила до Великої Палати Верховного Суду. 
Ухвалою від 24 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду відкрила провадження за цією скаргою. 
14 червня 2018 року ВРП, розглянувши подання Першої дисциплінарної палати ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дарницького районного суду м. Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, ухвалила спірне Рішення, яким звільнила ОСОБА_1 з посади судді з вказаної підстави. 
Суддя ОСОБА_1. оскаржила Рішення в порядку адміністративного судочинства до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції.
6. Як згадано вище, позаяк спірне Рішення ухвалено за поданням Першої Дисциплінарної палати ВРП і обставини, які слугували цьому підставою, були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду (на дату звернення з позовною заявою про скасування Рішення), провадження в цій справі (№ 9901/689/18) ухвалою від 23 жовтня 2018 року було зупинено до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду судового рішення за наслідками розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 17 квітня 2018 року №    1174/0/15-17. 
28 березня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила у справі №    11-585сап18 постанову, якою залишила без змін рішення ВРП від 17    квітня 2018 року         № 1174/0/15-17.
У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого, висловила згоду з висновками ВРП про те, що дії судді ОСОБА_1 під час розгляду справи №    753/1705/14-к і постановлення ухвали від 25 січня 2014 року про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів викликають сумнів у її неупередженості та дотриманні нею вимог щодо всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин і вирішення цієї справи відповідно до закону.
У своєму рішенні Велика Палата Верховного Суду констатувала таке:
ВРП є органом, який уповноважений розглядати заяви про проведення перевірки індивідуально визначеного судді (суддів), які ТСК передала до Вищої ради юстиції для продовження їх розгляду за загальною процедурою, однак не були нею розглянуті до створення ВРП;
ВРП не втручалась у суть постановлених судових рішення, а лише констатувала факт свавільних дій судді, зокрема невстановлення обставин, які підлягали обов`язковому з`ясуванню при розгляді справи та порушення прав осіб, які притягувалися до відповідальності;
ВРП відповідно до статті 58 Конституції України правильно застосувала трирічний строк давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, оскільки його застосування є заходом, який покращує становище судді порівняно з нормою, яка діяла на час постановлення суддею ОСОБА_1. ухвали від 25 січня 2014 року і не встановлювала строку для вирішення питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги;
суддя ОСОБА_1 з дати вчинення дисциплінарного проступку (25 січня               2014 року) перебувала у відпустках 210 днів та 144 дні - на лікарняному, а тому рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року прийнято в межах трирічного строку давності притягнення її до дисциплінарної відповідальності;
дії, які на час постановлення суддею ОСОБА_1. ухвали від 25 січня 2014 року розцінювались як порушення присяги, згідно із чинним законодавством охоплюються ознаками складу істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді. ВРП та її дисциплінарний орган правильно застосували до скаржниці дисциплінарне стягнення у виді подання про її звільнення з посади судді саме за вчинення нею істотного дисциплінарного проступку;
повноваження стосовно визнання конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України є виключною компетенцією Конституційного Суду України. Будь-яких рішень стосовно визнання неконституційним Закону № 1188-VII у цілому або окремих його положень Конституційний Суд України на дату притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та розгляду Великою Палатою Верховного Суду її скарги на рішення ВРП від 17 квітня 2018 року не ухвалював, тому твердження скаржниці про невідповідність положень цього Закону нормам Основного Закону України є необґрунтовані.
7. Отож, рішенням від 28 березня 2019 року Велика Палата Верховного Суду підтвердила правомірність рішення дисциплінарного органу ВРП щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та рішення ВРП за наслідками його перегляду. 
На дату ухвалення спірного Рішення скарга судді ОСОБА_1 на рішення Ради від 17    квітня 2018 року, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати ще не була розглянута. 
Водночас після того, як ВРП залишила без змін рішення Першої Дисциплінарної палати (в рамках дисциплінарного провадження щодо судді), остання внесла Раді подання про звільнення судді ОСОБА_1 з посади, результатом розгляду якого є спірне Рішення, про скасування якого заявлено цей позов.
8. Відповідаючи на порушені в позовній заяві вимоги та доводи позивача по суті спору колегія суддів, з урахуванням досліджених в цій справі обставин, керувалася такими нормами законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною шостою статті 126 Конституції України встановлено підстави для звільнення судді, однією з яких є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3).
Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті). 
Порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII.
Згідно зі статтею 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.
За змістом частини першої статті 109 Закону № 1402-VIII до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді: <…> 6) подання про звільнення судді з посади.
Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді. 
За статтею 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя». 
Згідно з частинами першою, другою статті 115 Закону № 1402-VIII відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади.
Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).
Відповідно до статті 1 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Вища рада правосуддя затверджує регламент Вищої ради правосуддя, положення якого регулюють процедурні питання здійснення нею повноважень (частина друга статті 2 Закону № 1798-VIII). 
За змістом статті 3 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя: 1) вносить подання про призначення судді на посаду; <…> 3) забезпечує здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді; 4) утворює органи для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів; <…> 6) ухвалює рішення про звільнення судді з посади; <…>.
Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.
Для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів Вища рада правосуддя утворює Дисциплінарні палати з числа членів Вищої ради правосуддя.
Згідно з частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання Вищої ради правосуддя у пленарному складі, засідання Дисциплінарної палати є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу Вищої ради правосуддя або Дисциплінарної палати відповідно. Засідання Вищої ради правосуддя у пленарному складі, на якому розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, є повноважним, якщо в ньому бере участь не менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя.
Особа, питання щодо якої має розглядатися Вищою радою правосуддя, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом (частина п`ята статті 30 Закону №    1798-VIII). 
На засіданнях Вищої ради правосуддя, Дисциплінарних палат ведуться протоколи та здійснюється повне фіксування засідання технічними засобами (частина сьома статті 30 Закону №    1798-VIII). 
Згідно з частиною першою статті 33 Закону №    1798-VIII член Вищої ради правосуддя не може брати участі в розгляді питання і підлягає відводу, якщо буде встановлено, що він особисто, прямо чи побічно заінтересований у результаті справи, є родичем особи, стосовно якої розглядається питання, або якщо будуть встановлені інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості.
За наявності таких обставин член Вищої ради правосуддя повинен заявити самовідвід.
За наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, відвід члену Вищої ради правосуддя може заявити особа, за поданням якої розглядатиметься питання, а також особа, стосовно якої вирішується питання, чи особа, що подала заяву, скаргу (частина друга статті 33 Закону №    1798-VIII). 
За частиною четвертою статті 33 Закону №    1798-VIII відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим, викладеним у письмовій формі і заявленим до початку розгляду відповідного питання, справи. Заявляти відвід (самовідвід) після початку розгляду питання, справи дозволяється лише у виключних випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) не могло бути відомо до початку розгляду.
Частиною першою статті 35 Закону №    1798-VIII встановлено, що рішення Вищої ради правосуддя може бути оскаржене до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Порядок та підстави оскарження рішення Вищої ради правосуддя визначаються законом. Підстави оскарження окремих рішень Вищої ради правосуддя визначаються цим Законом (частина друга статті 35 Закону №    1798-VIII). 
Відповідно до частини третьої статті 35 Закону №    1798-VIII оскарження рішення Вищої ради правосуддя не зупиняє його виконання, якщо інше не визначено законом.
Рішення Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя може бути оскаржено до Вищої ради правосуддя (частина четверта статті 35 Закону №    1798-VIII). 
Відповідно до пункту 5 частини десятої статті 51 Закону №    1798-VIII за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати Вища рада правосуддя має право залишити рішення Дисциплінарної палати без змін.
Право на оскарження до суду рішення Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржник, якщо рішення Вищої ради правосуддя ухвалене за його скаргою (частина друга статті 52 Закону №    1798-VIII). 
Відповідно до частин першої і третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII установлено, що рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків. 
Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону №    1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
Відповідно до пункту 17.1 глави 17 «Звільнення судді з посади за особливих обставин» Регламенту питання про звільнення судді з підстав: порушення суддею вимог щодо несумісності (пункт 2 частини шостої статті 126 Конституції України); вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України); незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду (пункт 5 частини шостої статті 126 Конституції України); порушення обов`язку підтвердити законність джерел походження майна (пункт 6 частини шостої статті 126 Конституції України) - розглядається Радою на засіданні у пленарному складі.
За пунктом 17.3. Регламенту (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин) подання Дисциплінарної палати про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається Радою протягом одного місяця з дня його надходження до Ради.
За пунктами 17.5, 17.6 Регламенту розгляд питання про звільнення судді починається із доповіді члена Ради, визначеного автоматизованою системою розподілу справ, який викладає підстави прийняття матеріалів до розгляду, встановлені обставини, висновок щодо суті питання.
Після доповіді члена Ради суддя та/або його представник мають право бути заслуханими на засіданні Ради та надати відповідні пояснення. Члени Ради можуть поставити запитання до них.
За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Рада ухвалює вмотивоване рішення в нарадчій кімнаті.
9. Аналізуючи наведені положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи та відповідними їх правовідносинами насамперед треба зазначити, що Рада як колегіальний конституційний орган наділений повноваженнями розглядати скарги на рішення дисциплінарного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та водночас ухвалювати рішення про звільнення судді (у тому числі - у зв`язку з вчиненням вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді).
Закон № 1798-VIII розділяє процедуру звільнення з посади судді з підстав, визначених пунктами 1 і 4 частини шостої статті 126 Конституції України та з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності; вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна). 
У контексті обставин цієї справи треба зауважити, що звільнення з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України передбачає наявність відповідного подання Дисциплінарної палати ВРП, яка ухвалила рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. 
Дисциплінарна палата вносить це подання після того, як закінчиться строк на оскарження рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності або, якщо це рішення дисциплінарного органу було оскаржене, Рада (у пленарному складі) залишить без змін (як-от у цій справі). 
З огляду на те, як законодавець визначив організацію та порядок діяльності ВРП (стаття 26 Закону №    1798-VIII), цей орган водночас поєднує в одній структурі двоякі функції: з одного боку - розглядає справи щодо дисциплінарної відповідальності суддів (для цього з числа членів ВРП утворюються Дисциплінарні палати), з другого боку - розглядає скарги на рішення (свого) дисциплінарного органу про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та, залежно від результату розгляду скарги (якщо йдеться про вчинення істотного дисциплінарного проступку <…>; пункт 3 частини шостої статті 126 Основного Закону України), ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункти 3, 4 частини першої статті 131 Конституції України). 
Наведеним маємо на меті підкреслити, що звільнення з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України відбувається після того, як в межах дисциплінарного провадження стосовно судді Дисциплінарна палата ВРП на основі встановлених і досліджених обставин, які слугували підставою для відкриття дисциплінарної справи, встановить, що в діях судді є склад дисциплінарного проступку, про що ухвалить мотивоване рішення (відповідно до статті 50 Закону №    1798-VIII). Рішення цього дисциплінарного органу суддя може оскаржити до ВРП і якщо остання погодиться з висновками дисциплінарного органу - тоді до Великої Палати Верховного Суду, який розглядає цю скаргу за правилами касаційного провадження. 
10. На дату розгляду цієї справи (№ 9901/689/18) рішення ВРП від 17    квітня 2018 року № 1174/0/15-17, яким залишено без змін рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року № 3692/1дп/15-17 про притягнення судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, є чинним; обставини, які дали дисциплінарному органу підстави для висновку про вчинення суддею дисциплінарного проступку (як підстави для звільнення позивача з посади судді відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України), були предметом перегляду ВРП, з рішенням якої (за наслідками розгляду скарги на це рішення за правилами адміністративного судочинства) погодилася й Велика Палата Верховного Суду.
Тобто, фактичні обставини, які в сукупності дали ВРП підстави стверджувати про вчинення суддею ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку, наслідком якого є звільнення з посади відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, встановила і надала правову оцінку (в аспекті підстав дисциплінарної відповідальності) Перша Дисциплінарна палата Ради в межах процедури дисциплінарного провадження та ВРП (у пленарному складі, розглядаючи скаргу на рішення цього дисциплінарного органу).  
Колегія суддів знову звертає увагу, що предметом розгляду в цій справі є Рішення, яке ВРП ухвалила за результатами розгляду подання Першої Дисциплінарної палати ВРП відповідно до частин третьої, шостої статті 56 Закону № 1798-VIII. Це подання дисциплінарний орган скерував після того, як ВРП залишила без змін його рішення щодо притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді. 
У цьому зв`язку треба зауважити, що предмет доказування в цій справі не охоплює обставин, що слугували (фактичними) підставами для притягнення судді ОСОБА_1 . до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження. 
Обставинам, на яких основується рішення ВРП про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (щодо постановлення ухвали у справі                        № 753/1705/14-к про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів стосовно ОСОБА_2 , який був учасником масових акцій протесту) та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення, а також супутнім процедурним аспектам притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, пов`язаними, зокрема, зі змінами у законодавчому регулюванні цих правовідносин (як-от строк застосування дисциплінарного стягнення) уже надано правову оцінку у рішенні ВРП від 17 квітня 2018 року                   № 1174/0/15-17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня           2019 року у справі № 11-585сап18, про що зазначено вище. 
Водночас, аргументи, які навела позивачка, доводячи протиправність спірного Рішення, головним чином стосуються повноважень ВРП, висновків/тверджень ВРП про наявність в її діях як судді ознак істотного дисциплінарного проступку, неприпустимості втручання ВРП в дискреційні повноваження судді при здійсненні правосуддя, інтерпретації відповідачем строку притягнення її як судді до дисциплінарної відповідальності. Переконуючи у тому, що підхід ВРП до розгляду питання про її звільнення з посади був формальним, а Рішення - невмотивоване, позивачка, як можна зрозуміти з її пояснень, виходить із того, що на засіданні                14 червня 2018 року ВРП мала б переглянути, дослідити, оцінити або ж переоцінити обставини, на яких основується висновок дисциплінарного органу ВРП про вчинення нею істотного дисциплінарного проступку, та навести мотиви з цього приводу (з огляду на наслідки, які тягне Рішення для неї як судді). 
Питання, які позивачка порушила на засіданні Ради, на якому розглядалося подання Першої дисциплінарної палати ВРП про звільнення її з посади судді, є важливими для вирішення питання про правомірність притягнення її як судді до дисциплінарної відповідальності. Але в такому вимірі стосуються вони власне рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року №    3692/1дп/15-17 «Про притягнення судді Дарницького районного суду м.    Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», а також рішення ВРП від 17    квітня 2018 року              № 1174/0/15-17, яким вона залишила без змін рішення зазначеного дисциплінарного органу, які не є предметом спору в цій адміністративній справі. 
Понад те, переглядати рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, в порядку адміністративного судочинства може тільки Велика Палата Верховного Суду. У цьому зв`язку пам`ятаємо, що Велика Палата Верховного Суду в рішенні від 28 березня 2019 року по справі №    11-585сап18 надала правову оцінку згаданим рішенням ВРП та її дисциплінарного органу в тих аспектах, на яких акцентувала позивачка. 
З огляду на зазначене, колегія суддів Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді, вирішуючи цю справу, не може і не розглядатиме спірне Рішення через призму аргументів позивачки та її представника, які стосуються помилковості оцінки ВРП фактичних обставин, на основі яких відповідач констатував у діях судді «порушення закону, які порочать звання судді та підривають авторитет правосуддя і які є очевидними та грубими, а їх наслідки негативно вплинули як на права окремих осіб, так і на ступінь довіри суспільства до судової влади в цілому, у зв`язку із чим дисциплінарний проступок є істотним». 
11. Судячи з доводів позивачки про те, що відповідач, звільнивши її з посади судді, застосував дисциплінарне стягнення (у виді подання про звільнення судді з посади) по спливу трирічного строку, можна зрозуміти, що в її інтерпретації цей строк повинен враховуватися також при ухваленні Радою рішень за правилами статті 56 Закону          № 1798-VIII. 
Зазначимо, що підставою звільнення ОСОБА_1 з посади судді слугувало рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 16 листопада 2017 року №    3692/1дп/15-17 про притягнення судді про притягнення судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення її з посади судді, яке залишене без змін рішенням ВРП від 17 квітня 2018 року. 
Рішення, яке є предметом оскарження в цій справі, за своєю правовою природою не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Воно є формою реалізації повноважень ВРП як конституційного органу на ухвалення, зокрема, рішення про звільнення судді з посади. 
Рішення, яким суддю ОСОБА_1 притягнули до дисциплінарної відповідальності, ухвалено за іншою процедурою, в рамках якої обставинам, які слугували приводом для відкриття дисциплінарного провадження, а згодом для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, вже надано правову оцінку. Власне в рамках процедури, де ВРП вирішувала питання про наявність в діях судді ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку, питання про дотримання строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності як умови для застосування дисциплінарного стягнення було з`ясовано. Повторно повертатися до розгляду цього питання (щодо строку) у цій справі колегія суддів не має підстав, про що вже зазначено вище. 
12. З огляду на визначену законодавством послідовність етапів у процедурі звільнення судді з посади у зв`язку з вчиненням істотного дисциплінарного проступку, грубим чи систематичним нехтуванням обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України) ВРП, розглядаючи питання вже власне про звільнення судді із зазначеної підстави (відповідно до частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII), повторно не переглядає рішення Дисциплінарної палати, як і не з`ясовує заново обставин, що слугували підставою для висновку про вчинення суддею дисциплінарного проступку. 
Водночас тут варто додати, що ВРП як колегіальний конституційний орган, уповноважений на ухвалення рішень про звільнення судді з посади (за визначеною процедурою шляхом таємного голосування) за певних обставин може й не погодитися із зазначеними у поданні підставами для звільнення судді. Тобто, колегія суддів не може категорично заперечувати правоможність ВРП повторно (знову) з`ясовувати та крізь призму погляду конституційного органу, який відповідальний за чистоту та формування суддівського корпусу, застосувати до обставин вчинення суддею дисциплінарного проступку інші наслідки, ніж ті, що рекомендовані в поданні дисциплінарного органу, адже на стадії розгляду подання про звільнення судді, не без того можуть виникнути об`єктивні і вагомі підстави, яким не було надано відповідної кваліфікації, але які водночас вимагатимуть від членів ВРП дати їм правову оцінку у вимірі наявності підстав для звільнення судді з підстави. 
Позивачка на підтвердження неправомірності свого звільнення апелювала до обставин розгляду нею справи №    753/1705/14-к, які, як видно зі змісту її доводів та суджень, відповідач неправильно трактував і надав їм хибне правове значення. Аргументи позивачки в цій частині позовної заяви головним чином спрямовані на те, щоб переконати, що дисциплінарний орган та ВРП неправильно оцінили правову ситуацію, в умовах якої обирався запобіжний захід ОСОБА_2 , відтак дійшли помилкового висновку про вчинення істотного дисциплінарного проступку. 
Колегія суддів не вважає, ці доводи достатніми для втручання в оскаржене рішення, оскільки позивачка на засіданні ВРП не повідомила нових чи відмінних від фактичних обставин, які існували, але були залишені поза увагою на час розгляду дисциплінарної справи, або з`явилися згодом і можуть мати значення для прийняття рішення щодо звільнення її з посади, або те й те, що в кінцевому підсумку слугували би для ВРП (з огляду на її конституційний правовий статус) невідмовною підставою розглянути їх й надати відповідну правову оцінку. Повторюючись колегія суддів вважає, що посилання позивачки на ці обставини вкотре є спробою в рамках процедури ухвалення рішення про звільнення судді за вчинення істотного дисциплінарного проступку переглянути чи проревізувати обставини, які були встановлені, досліджені, оцінені й перевірені в межах дисциплінарного провадження. Така перекваліфікація обставин є неприпустимою. 
13. Колегія суддів встановила, що на засіданні 14 червня 2018 року ВРП розглянула подання Першої Дисциплінарної палати та ухвалила спірне Рішення без з`ясування і дослідження фактичних обставин щодо вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який поставлено їй за провину. 
З огляду на встановлені в цій справі обставини у зіставленні з правовим регулюванням спірних відносин, відсутність у Рішенні детального викладу обставин та мотивів відповідача саме в тій площині, як того вимагає позивач, на думку колегії суддів, не доводить, що він діяв неправомірно. Водночас зауважимо, що в Рішенні наведено пояснення, у зв`язку з чим його ухвалено і які для цього є правові підстави. 
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що доводи позивача стосовно невмотивованості Рішення та пропуску строку, визначеного для застосування дисциплінарного стягнення, ґрунтуються на помилковій інтерпретації законодавства. 
14. Одним із аргументів для скасування оскарженого Рішення суддя ОСОБА_1. називає те, що відповідач безпідставно відмовив задовольнити її клопотання про відкладення засідання ВРП.
Як встановлено у цій справі, клопотання про відкладення засідання ВРП, озвучене на засіданні 14 червня 2018 року, ОСОБА_1 обґрунтовувала двома причинами: перша - це те, що на дату засідання Велика Палата Верховного Суду ще не завершила розгляду скарги позивачки на рішення ВРП від 17    квітня 2018 року № 1174/0/15-17, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати від 16    листопада 2017 року; друга - на засідання не зміг прибути адвокат ОСОБА_1 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. На присутності останнього на засіданні ВРП позивачка наполягала особливо, оскільки вважала, що на процесі, на якому вирішується питання про її звільнення з посади судді, їй потрібен захисник, який надаватиме їй правову допомогу. 
За наслідками розгляду заявленого клопотання та його обговорення в нарадчій кімнаті ВРП більшістю голосів членів ВРП (вісім - «за», сім - «проти»), ухвалила протокольне рішення про відмову у його задоволенні.  
14.1. У сенсі юридичної природи спірних правовідносин та контексті обставин цієї справи колегія суддів вважає, що оскарження позивачкою до компетентного суду рішення ВРП як дисциплінарного органу з приводу звинувачення судді у скоєнні дисциплінарного проступку і що на дату засідання ВРП (14 червня 2018 року), на якому мало вирішуватися питання про звільнення з посади судді, компетентний суд (Велика Палата Верховного Суду) ще розглядала скаргу на рішення дисциплінарного органу (справа №    11-585сап18), не є тими факторами, що впливають на правову оцінку спірного Рішення. 
За змістом наведених норм статті 35 Закону № 1798-VIII оскарження рішення ВРП в судовому порядку не зупиняє його виконання. З огляду на це можемо виснувати, що відмова ВРП у задоволенні клопотання позивача про відкладення засідання з цієї підстави не доводить протиправності її дій та/чи поспішності в ухваленні спірного Рішення. 
14.2. Провідним аргументом позивачки про позбавлення її права на правову допомогу адвоката було те, що, як можна зрозуміти з її пояснень, на засіданні                14 червня 2018 року ВРП мала дослідити та оцінити всі обставини щодо поставленого їй за провину істотного дисциплінарного проступку, а це своєю чергою викликає необхідність в обов`язковій участі представника (адвоката) для забезпечення права на захист судді, якого хочуть безпідставно звільнити з його посади. 
Колегія суддів вимушена ще раз повторити, що обсяг та зміст питань, які позивачка планувала дослідити на засіданні ВРП 14 червня 2018 року, були предметом обговорення на засіданні ВРП при розгляді питання про звільнення судді з посади за поданням Дисциплінарної палати.
Поряд з цим колегія суддів нагадує, що за правилами абзацу другого частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII про таке засідання в обов`язковому порядку повідомляється суддя. Водночас участь судді у такому засіданні не є обов`язковою, адже його неявка, незалежно від причин, не перешкоджає розгляду питання про його звільнення. Тобто питання про те, чи необхідна участь судді на засіданні (на якому розглядається питання про звільнення судді відповідно до частини третьої статті 56 Закону №    1798-VIII), вирішувати буде ВРП. За такого правового регулювання можна підсумувати, що для повторного з`ясування обставин, на яких основується рішення дисциплінарного органу про вчинення суддею дисциплінарного проступку, участь судді може не вимагатися, бо немає потреби з`ясовувати те, що вже встановлено в установленому законом порядку. Якщо з відомих причин не будуть (не мають) досліджуватися обставини дисциплінарного проступку, поставленого за провину судді, та відомості про дотримання процедури дисциплінарного провадження, то відсутність представника (адвоката) судді на засіданні з розгляду подання дисциплінарного органу про звільнення останньої з посади, присутність якого диктується винятково необхідністю вторинного дослідження обставин вчинення дисциплінарного проступку, не видається обґрунтовано такою, що порушує право судді на захист чи на отримання правової допомоги.
До сказаного слід додати, що частина третя статті 56 Закону № 1798-VIII не містить положень про участь на засіданні ВРП представника/адвоката судді. Однак про можливість його участі та надання ним пояснень згадано у пункті 17.5 Регламенту. 
Відсутність представника чи неможливість з`явитися йому на засідання Ради у визначені дату і час, на думку колегії суддів, не може бути безумовною перешкодою для продовження розгляду питання про звільнення судді з посади, особливо у ситуації, коли суддя на таке засідання з`явився особисто і мав можливість надати вичерпні пояснення, як-от у випадку з позивачкою в цій справі. До такого висновку наштовхують згадані положення частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII, згідно з якими неявка адвоката/представника судді не може стояти на заваді розгляду питання про звільнення судді з посади з підстав, про які зазначено вище. 
Підсумовуючи наведене в цій частині колегія суддів дійшла висновку, що відмова ВРП відкласти розгляд питання про звільнення судді ОСОБА_1 з наведених нею мотивів не доводить, що Рада порушила процедуру розгляду такого питання та/або обмежила права позивача, зокрема право на захист. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що доводи в цій частині не переконують у протиправності Рішення, ухваленого на засіданні Ради 14 червня 2018 року. 
15. Покликання ОСОБА_1 на те, що члени ВРП не ознайомили її з правами та обов`язками, зокрема не роз`яснили право заявити відвід як підстави для скасування Рішення, колегія суддів теж вважає безпідставними. 
З цього приводу колегія суддів з`ясувала, що з правами та обов`язками позивачку ознайомили перед початком засідання, що підтверджується її власноручним підписом під текстом документа (з витягом про права та обов`язки). 
Розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді на засіданні 14 червня 2018 року розпочався із доповіді члена Ради, після чого судді ОСОБА_1 надали можливість надати свої пояснення, що цілком узгоджується з вимогами пункту          17.5 Регламенту. Зауважимо, що пояснення позивача були розлогими і часових рамок їй для цього не встановлювали. 
16. З огляду на загадані вище аргументи безпідставними є й доводи позивачки про обмеження/позбавлення права заявити відвід (членам ВРП) з посиланнями на те, що їй не роз`яснили цього права перед початком засідання. 
Підстави для відводу визначені у статті 33 Закону № 1798-VIII. Під час розгляду цієї справи позивачка не зазначила, які саме обставини були (якщо такі були) на дату засідання Ради такими, щоб у розумінні цієї статті слугували приводом заявити відвід (самовідвід). Тобто, посилання на те, що їй не було роз`яснено права на відвід (чого у цій справі не було встановлено) за відсутності законом визначених підстав для відводу й наміру фактично заявити такий відвід, не є доказом того, що відповідач ухвалив неправомірне Рішення.
Понад те, протягом усього часу надання пояснень на засіданні ВРП позивачка не висловила застережень щодо складу ВРП, які б вимагали вирішувати питання про відвід будь-кого із них. 
Водночас варто зауважити, що законодавство не передбачає обмежень щодо участі членів ВРП у засіданні цього колегіального органу під час розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, на підставі подання дисциплінарної палати про звільнення судді. Відповідно до положень частини 8 статті 51 Закону № 1798-VІІІ обмеження передбачені лише щодо участі членів ВРП у засіданні, призначеному для розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати ВРП.
17. Щодо доводів позивача про формальність засідання, на якому розглядалося подання дисциплінарного органу про її звільнення, а також про поведінку членів ВРП під час того, як вона надавала свої пояснення, то з огляду на фактичні і правові підстави ухвалення Рішення, ці доводи, на думку колегії суддів, не викликають обґрунтованих сумнівів в його правомірності. 
18. На підставі наявних у матеріалах справи документів, зокрема витягу з протоколу засідання ВРП від 26 лютого 2019 року № 13, копії спірного Рішення колегія суддів встановила, що це Рішення ухвалено повноважним складом ВРП («за» проголосувало 15 членів ВРП, таких, що голосували «проти» або не брали участі у голосуванні, не було), підписане всіма її 15 членами, які брали участь у його ухваленні; зі змісту оскаржуваного Рішення убачається також, що воно містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про задоволення подання її Дисциплінарної палати про звільнення судді. Тож підстави, визначені пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування цього Рішення, відсутні.
19. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає. 
20. За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати за подання цього позову у виді судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду - 
в и р і ш и в:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення - відмовити повністю. 
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст виготовлено 28 липня 2020 року. 

Головуючий суддя                                                                                М. І. Смокович
Судді                                                                                                    І. Л. Желтобрюх 
                                                                                                    О. В. Кашпур
                                                                                                    С. А. Уханенко
                                                                                                    В. М. Шарапа