КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

    Апеляційне провадження                                                                   Доповідач - Кулікова С.В.
   №  22-ц/824/5522/2020

                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                        Справа № 760/13178/17              
 
24 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Кулікової С.В.
суддів                         - Желепи О.В.
                                  - Олійника В.І.
при секретарі             - Осінчук Н.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Кушнір С.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Солом`янського управління поліції ГУ НП України в м. Києві, ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,-
 
                                          в с т а н о в и в :
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Солом'янського управління поліції ГУ НП України в м. Києві, ОСОБА_2 , третя особа: Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, в якому просила:
- визнати інформацію, поширену відповідачем - Солом`янським управлінням поліції ГУ НП України в Києві за підписом відповідача - слідчої Міщенко Катерини Григорівни в листі за кримінальним провадженням №12016100090000339 від 14.01.2016 року (вих. номер 55/339 від 08.08.2016 року) на адресу третьої особи - ПАТ НВП «Більшовик» недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача - ОСОБА_1 , зокрема, право на повагу до честі та гідності, а також право на недоторканість ділової репутації;
- зобов`язати Солом`янське управління поліції ГУ НП України в Києві відкликати лист за кримінальним провадженням №12016100090000339 від 14.01.2016 року (вих. номер 55/339 від 08.08.2016 року), який був надісланий на адресу третьої особи, як такий, що містить недостовірну інформацію у 10-ти денний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили;
- зобов`язати Солом`янське управління поліції ГУ НП України в Києві спростувати поширену ним у листі на адресу третьої особи недостовірну інформацію щодо позивача шляхом надіслання на адресу як позивача, так і третьої особи цінного листа наступного змісту: «Солом`янське управління поліції ГУ НП України в м. Києві спростовує всю інформацію, викладену у листі по кримінальному провадженню №12016100090000339 від 14.01.2016 року щодо факту нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 » у 10-ти денний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили;
- стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 655,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що приблизно на початку серпня 2016 р., слідчим Солом`янського управління поліції ГУ НП України в місті Києві ОСОБА_2, як службовою особою, при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню №12016100090000339 від 14.01.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, був надісланий лист на адресу директора ПАТ НВП «БІЛЬШОВИК». При цьому, зазначений лист був надрукований на бланку Солом`янського управління поліції ГУ НП України в м. Києві та скріплений підписом слідчого та гербовою печаткою районного управління.
У вказаному листі, слідчою ОСОБА_2 була умисно поширена недостовірна інформація, яка грубо порушує гарантовані Конституцією України, особисті немайнові права позивача, а саме ганьбить її честь та гідність та посягає на її ділову репутацію.
Як вказує позивач, зазначений лист був отриманий канцелярією ПАТ НВП «Більшовик» 08.08.2016 р. за вхідним номером 55/339 та, в подальшому, був доведений до відома як керівництва, так і інших уповноважених службових осіб, зокрема, до первинної профспілкової організації та трудового колективу ПАТ НВП «Більшовик».
При цьому, у вказаному листі слідча ОСОБА_2 безпідставно та надумано поширила щодо позивача завідомо неправдиву та недостовірну інформацію про те, що «досудовим розслідуванням встановлено, що: 02.01.2016 року, приблизно о 12-40 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (тобто позивач) нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_4 . Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працює на ПАТ «Більшовик» інженером - технологом. З метою запобігання в подальшому вчиненню аналогічних правопорушень, а також з метою попередження їх вчинення, прошу Вас довести вказаний лист до відома всього особового складу ПАТ НВП «Більшовик» та уникнення вчинення в подальшому аналогічних правопорушень. Провести різного роду заходи та періодичні бесіди з працівниками ПАТ НВП «Більшовик», а саме з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Позивач посилається на те, що зазначена у листі інформація є недостовірною та жодним чином не відповідає дійсності, так як до теперішнього часу, у даному кримінальному провадженні слідчими органами, не доведений факт заподіяння позивачем тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , факт протиправності її дій, не зібрані докази, достатні для пред`явлення позивачу підозри у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та, більше, направлення до суду обвинувального акту, про що свідчить витяг з кримінального провадження №12016100090000339 від 14.01.2016 р., станом на 02.03.2017 р.
В зв`язку з тим, що викладена у зазначеному листі недостовірна інформація щодо позивача була оприлюднена керівництвом ПАТ НВП «Більшовик» на чергових загальних зборах трудового колективу та стала причиною зниження оцінки її професійних, ділових та особистих якостей в очах співробітників, як вказує позивач, вона була вимушена звільнитися з роботи в ПАТ НВП «Більшовик» з 31.10.2016 р. за угодою сторін.
Таким чином, позивач вважає, що вищевказаними узгодженими діями відповідачів були порушені її особисті немайнові права, зокрема, право на повагу до гідності та честі, право на недоторканність ділової репутації, в зв`язку з чим звернулася до суду із зазначеним позовом за захистом своїх особистих немайнових прав.
Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що  висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом невірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. Зазначала, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, не врахувавши, що слідчою ОСОБА_2 було умисно поширено недостовірну інформацію, яка була оприлюднена серед керівництва ПАТ НВП «Більшовик», та яка стала причиною зниження оцінки професійних, ділових та особистих якостей позивача в очах співробітників, в зв`язку з чим вона була вимушена звільнитися з роботи  з 31.10.2016 року за угодою сторін.
Вказувала на те, що лист від імені Солом`янського управління поліції за підписом слідчої ОСОБА_2 не є вироком, судовим рішенням, або постановою органу досудового слідства, та містить інформацію, яка не підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Крім того, вказувала на те, що судом не взято до уваги положення ст.. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України щодо призумпції невинуватості.
Також вказувала на те, що відповідачами не надано жодного доказу, що підтверджує дійсність вказаної у листі інформації та в подальшому розповсюдженої ними щодо винуватості позивачки у заподіянні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, тоді як саме на них покладено обов`язок доведення, що поширена інформація є достовірною.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення позивача та її представника, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08 серпня 2016 р., слідчим Солом`янського управління поліції ГУ НП України в місті Києві ОСОБА_2, при здійсненні досудового розслідування по кримінальному провадженню №12016100090000339 від 14.01.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, був надісланий лист вих. № 55/339 на адресу директора ПАТ НВП «Більшовик» (наразі Акціонерне товариство «Перший київський машинобудівний завод»).
При цьому, зазначений лист був надрукований на бланку Солом`янського управління поліції ГУ НП України в м. Києві та скріплений підписом слідчого та гербовою печаткою районного управління.
У вказаному листі слідчий Солом`янського управління поліції ГУ НП України в місті Києві ОСОБА_2 зазначає наступне: «У провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції ГУ НП України в місті Києві перебуває кримінальне провадження №12016100090000339 від 14.01.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 
Досудовим розслідуванням встановлено, що: 02.01.2016 року, приблизно о 12-40 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_4 .
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працює на ПАТ «Більшовик» інженером - технологом.
З метою запобігання в подальшому вчиненню аналогічних правопорушень, а також з метою попередження їх вчинення, прошу Вас довести вказаний лист до відома всього особового складу ПАТ НВП «Більшовик» та уникнення вчинення в подальшому аналогічних правопорушень. Провести різного роду заходи та періодичні бесіди з працівниками ПАТ НВП «Більшовик», а саме з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Зазначений лист був отриманий канцелярією ПАТ НВП «Більшовик» 08.08.2016 р. за вхідним номером 55/339, що підтверджується витягом з журналу вхідної кореспонденції ПАТ НВП «Більшовик».
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.
Так, частиною першою статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Разом з тим, за змістом статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до частини 4  статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Згідно зі статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Згідно із частинами 1, 6  статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.
У пункті 15 Постанови ПленумуВерховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи`судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Таку правову позицію підтримано і у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року, справа № 462/3547/16-ц, провадження № 61-25556св18; від 21 березня 2019 року, справа № 280/61/17, провадження № 61-35977св18; від 22 травня 2019 року, справа №161/16563/17, провадження №61-45758св18; від 05 червня 2019 року, справа № 758/6022/14-ц, провадження № 61-24072св18.
При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передавання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.
У пунктах 18 та 19 Постанови судам роз`яснено, що обов`язок  довести,  що  поширена інформація є достовірною,  покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.  Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те,  що  внаслідок  цього  порушено  його особисті немайнові права.
Разом з тим, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).
Згідно ст. 47 Закону України«Про інформацію» порушенням законодавства про інформацію, зокрема, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь та гідність.
Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, серед яких є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
При цьому, п. 3 ст. 3 КПК України передбачає, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий - службова особа органу Національної поліції, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.
Статтею 39 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування. Керівник органу досудового розслідування уповноважений: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування, ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим, здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Ч.ч. 1, 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
З матеріалів справи вбачається, що  в провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції ГУ НП України в місті Києві перебуває кримінальне провадження №12016100090000339 від 14.01.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що: 02.01.2016 року, приблизно о 12-40 за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 виник конфлікт, який переріс у бійку з ОСОБА_4 , внаслідок якої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань з кримінального провадження №12016100090000339 від 14.01.2016 р., наданого станом на 21.10.2019 року.Досудове розслідування зазначеного кримінального провадження не закінчено.
Факт заподіяння тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_1 підтверджується медичною довідкою від 04.01.2016 року, що скріплена печаткою Первинної організації професійної спілки працівників ПАТ НВП «Більшовик» з відповідним підписом керівника.
Згідно довідки від 11.09.2018 року, наданої АТ «Перший Київський машинобудівний завод» за вих. № 11/к-31, вбачається, що ОСОБА_1 з 01.04.2002 року по 31.10.2016 рокупрацювала інженером-технологом відділу головного технолога ПАТ НВП «Більшовик». Звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (Наказ № 209/к від 31.10.2016 року).
10.08.2016 року у позивача ОСОБА_1 були відібрані письмові пояснення з приводу обставин, викладених у листі слідчого Солом`янського УП ГУ НП України в місті Києві ОСОБА_2 від 08.08.2016 року, який був надісланий за вих. № 55/339 на адресу директора ПАТ НВП «Більшовик». Письмові пояснення ОСОБА_1 завірені відбитком печатки Первинної організації професійної спілки працівників ПАТ «НВП «Більшовик». Зазначені пояснення відібрані у позивача ОСОБА_6 - заступником голови завкому ПАТ «НВП «Більшовик».
Згідно довідки №1-333 від 01.10.2018 року, Первинна профспілкова організація ПАТ НВП «Більшовик» повідомляє, що лист слідчої Солом`янського управління поліції ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_2 до ПАТ «НВП «Більшовик» № 55/339 від 08.08.2016 року, не був предметом розгляду та обговорення на засіданні профспілкового комітету первинної організації професійної спілки працівників ПАТ «НВП «Більшовик».
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 4 підрозділу 2 Розділу 1 Положення Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального  прокурора України №  69  від 17.08.2012 року, до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела
Пункт 2.17 підрозділу 2 розділу 2 вказаного Положення передбачає, що при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права, не порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини та п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, оскільки не створила уявлення про позивача, як підозрюваного/винного у вчиненні кримінальних правопорушень.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що поширена інформація, яка зазначена в листі слідчої Солом`янського управління поліції ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_2 до ПАТ «НВП «Більшовик» № 55/339 від 08.08.2016 року, не ганьбить честь та гідність позивача, не завдає шкоди її діловій репутації.
При цьому, позивачем не надано доказів, та відповідно не доведено, що розповсюджена інформація дискредитує її або призвела до негативних наслідків чи якимось чином перешкоджає їй здійснювати свої особисті немайнові права.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначає, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Під поняттям «ділова репутація», як особистого немайнового блага, слід розуміти усталену оцінку фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні чи негативні суспільно значимі діяння (поведінку), як правило в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій, тощо), що відома оточуючим, і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства чи соціальній групи.
За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За умовами п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. №1, згідно з положеннями ст. 277 ЦК і ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач повинен довести, що було порушено його особисті немайнові права.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК України) тощо.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що слідчою ОСОБА_2 була умисно поширена недостовірна інформація, яка була оприлюднена серед керівництва ПАТ НВП «Більшовик», та яка стала причиною зниження оцінки професійних, ділових та особистих якостей позивача в очах співробітників, в зв`язку з чим вона була вимушена звільнитися з роботи  з 31.10.2016 року за угодою сторін,колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що лист слідчої Солом`янського управління поліції ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_2 до ПАТ «НВП «Більшовик» № 55/339 від 08.08.2016 року, не був предметом розгляду та обговорення на засіданні профспілкового комітету первинної організації професійної спілки працівників ПАТ «НВП «Більшовик». Доказів на підтвердження того, що інформація викладена у листі слідчої Солом`янського управління поліції ГУ НП України в м. Києві ОСОБА_2 стала причиною зниження оцінки професійних, ділових та особистих якостей позивача в очах співробітників, в зв`язку з чим вона була вимушена звільнитися з роботи з 31.10.2016 року надано суду не було. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що лист від імені Солом`янського управління поліції за підписом слідчої ОСОБА_2 не є вироком, судовим рішенням, або постановою органу досудового слідства, та містить інформацію, яка не підтверджується матеріалами кримінального провадження, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому є безпідставними.
Також є безпідставними і доводи апеляційної скарги на те, що судом не взято до уваги положення ст.. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України щодо призумпції невинуватості. Так, інформація, яку просить визнати позивач недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права, не порушує принцип презумпції невинуватості, оскільки в оспорюваній інформації не йдеться та не стверджується про винуватість позивачки у вчиненні кримінального правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами не надано жодного доказу, що підтверджує дійсність вказаної у листі інформації та в подальшому розповсюдженої ними щодо винуватості позивачки у заподіянні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, тоді як саме на них покладено обов`язок доведення, що поширена інформація є достовірною, колегія суддів відхиляє, враховуючи, що оспорювана позивачем інформація не містить вказівок на винуватість позивачки у заподіянні ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, і такі обставини є предметом дослідження в рамках кримінального провадження
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

 
Головуючий:                                            Судді: