ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2020 р.           Справа№ 910/5251/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача 1: не з`явився;
від відповідача 2: Мельник М.В. дов.від 07.02.2020р., Кучерявий Д.В. дов.від.26.02.2020р.
від відповідача 3: не з`явився;
від відповідача 4: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.06.2020 р. (повний текст складено 10.06.2020р.)
у справі № 910/5251/20 (суддя - Стасюк С.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль"        
до  1) Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"         
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
3) Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"
4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн"
про визнання недійсними електронних торгів та договору відступлення прав вимоги

УСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 червня 2020 року задоволено заяву Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" про забезпечення позову.
До набрання законної сили рішенням, ухваленим за результатами розгляду справи №910/5251/20 по суті:
1) заборонено Товариству з відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" здійснювати відчуження (продаж, міна, дарування, тощо) майнових прав (прав вимоги) за: Договором мультивалютної кредитної лінії № 1048м-01-06 від 27.02.2006; Договором мультивалютної кредитної лінії № 25-04/04 від 29.04.2004; Договором мультивалютної кредитної лінії № 1060м-01-06 від 21.03.2006; Договором відновлювальної кредитної лінії № 1290-09 від 26.02.2009; Договором відновлювальної кредитної лінії № 1517-14 від 08.08.2014; Договором відновлювальної кредитної лінії № 1065м-01-06 від 04.04.2006; Договором відновлювальної кредитної лінії № 1323-10 від 06.07.2010; Договором мультивалютної кредитної лінії № 1325м-10 від 10.08.2010; Договором мультивалютної кредитної лінії № 1459м-13 від 11.04.2013; Договором відновлювальної кредитної лінії № 876м-01-04 від 15.07.2004; Договором відновлювальної кредитної лінії № 1475-13 від 19.09.2013; Договором відновлювальної кредитної лінії № 1477-13 від 30.09.2013; Договором відновлювальної кредитної лінії № 1478-13 від 30.09.2013; Договором відновлювальної кредитної лінії № 1342-10 від 29.11.2010; Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1255м-08 від 29.07.2008; Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1294м-09 від 16.02.2009.
Заборонено особам, у тому числі Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна", які придбали право вимоги за кредитними договорами, укладеними з АТ "Банк "Фінанси та Кредит", вчиняти дії щодо здійснення прав, які виникли на підставі вищевказаних кредитних договорів.
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки заявник правомірно набув право вимоги за рядом кредитних договорів за результатами проведення електронних торгів і обмеження, встановлені судом, є втручанням у його право мирного володіння майном; заявник мав право відступити право вимоги ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна", що встановлено ухвалами суду від 21.01.2020 та від 14.05.2020 у справі №911/2498/18, якою замінено кредитора (заявника) в провадженні у справі про банкрутство ПрАТ "Росава" на нового кредитора  (ТОВ "КУ "Інвестиційна") і надано оцінки правомірності договору; позивач не є ані стороною спірних правочинів, ані учасником кредитних правовідносин (окрім договору №1048м-01-06), не довів, що у зв`язку із проведеними торгами та укладеним договором його майновий стан якось змінився; судом не вказано, які конкретні права заявника порушуються спірними правочинами та в чому саме ефективний їх захист буде унеможливлений в разі невжиття відповідних заходів; кредитні договори стосуються ПрАТ "Росава", яке наразі перебуває у банкротстві, та ряд юридичних осіб, які є пов`язаними і входять до комерційної групи компаній "Росава", подаючи безпідставні заяви про забезпечення позову та позови про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, намагаються уникнути відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, посилаюсь на те, що вжиті судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами, а їх невжиття унеможливить ефективний захист порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду; ефективний захист порушених прав позивача, у разі задоволення позову, полягає у поверненні незаконно проданих апелянту прав вимоги за кредитними договорами до ліквідаційної маси неплатоспроможного ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", однак позивачу стало відомо, що апелянтом здійснюється подальше відчуження прав вимоги, зокрема, на користь ТОВ "КУ "Інвестиційна", що ускладнить виконання рішення суду (повернення сторін правочину у попередній стан);  ухвалами суду у справі №911/2498/18 про банкрутство ПрАТ "Росава" на надавалась оцінка відповідності електронних торгів та договору відступлення прав вимоги нормам чинного законодавства.
21 липня 2020 року представник позивача (адвокат Плаван О.О.) подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що він братиме участь в судовому засіданні Третього апеляційного адміністративного суду у місті Дніпро при розгляді справи №160/1415/20, тому не може з`явитись у судове засідання; також вказує, що у зв`язку із карантином було продовжено процесуальні строки, а тому строк апеляційного розгляду у даній справі закінчується 06.08.2020.
Клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи відхилено судом, оскільки частиною 12 ст. 270  Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Отже, відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
За положеннями ст.129 Конституції України, ст.2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Позивача про розгляд апеляційної скарги було повідомлено заздалегідь, отже, він мав можливість визначитись з представництвом у судовому засіданні та скористався своїм правом на відзив на апеляційну скаргу. 
Проте, позивачем не надано суду доказів неможливості направити в судове засідання іншого представника, а неявка представника позивача у даному випадку, на думку Північного апеляційного господарського суду, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідачі 1, 3, 4 були повідомлені про дату та час розгляду справи шляхом направлення ухвал суду на адреси державної реєстрації (які також зазначені у позовній заяві і апеляційній скарзі). Ухвали були отримані відповідачами 1, 3, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, а з адреси відповідача 4 ухвали повернуті з довідкою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою". 
Оскільки у матеріалах оскарження відсутні відомості щодо інших адрес відповідача 4, крім адреси державної реєстрації, відповідно до положень ч. 7 ст. 120 ГПК України ухвала вважається врученою. 
Неявка у судове засідання представників відповідачів 1,3,4 також не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.
Представники відповідача 2 (апелянта) у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити. 
Заслухавши пояснення представників відповідача 2, дослідивши матеріали оскарження ухвали, розглянувши апеляційну скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що у квітні 2020 року приватне акціонерне товариство "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", Державної організації (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн", у якій просить суд: 
- визнати недійсними електронні торги та їх результати, а саме: електронні торги з продажу пулу активів, що складаються з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені суб`єктами господарювання та фізичними особами, частина яких знаходиться в заставі Національного банку України, та дебіторської заборгованості: Активи АТ "Дельта Банк", ПАТ "КБ "Надра" та АТ "Банк "Фінанси та Кредит", номер лоту #UKR-2019-05, що проведені 07.11.2019 р., організатором торгів - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн", результати якого оформлені протоколом електронних торгів/minutes of the online bidding (auction) #UKR-2019-05, сформованим 07.11.2019 р.;
- визнати недійсним укладений 06 грудня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" договір відступлення права вимоги, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстровано в реєстрі за №3877.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини: 
- постановою НБУ від 17.012.2015 №898 було вирішено відкликати банківську ліцензію та розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит";
- у жовтні 2016 року позивачу було повідомлено про те, що його кредиторські вимоги в сумі 18 168 754,57 грн були включені до переліку (реєстру) вимог кредиторів, отже позивач є кредитором Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", тому має право на задоволення своїх вимог за рахунок продажу майна (активів) неплатоспроможного банку, в порядку та черговості, встановленій законом;
- 07.11.2019 відбулися відкриті електронні торги з продажу пулу активів, у тому числі ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Переможцем торгів стало ТОВ"Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" із ставкою 849 361 257,77 грн. Результати торгів оформлені протоколом електронних торгів/minutes of the online bidding (auction) #UKR-2019-05, складеним 07.11.2019 року організатором - ТОВ "Фьост Файненшіал Нетворк Юкрейн";
- 06.12.2019 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" було укладено Договір відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3877;
- процедура продажу активів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" була проведена з порушенням встановленого законодавством порядку, тому результати електронних торгів є недійсними;
- допущені порушення істотно вплинули на результати торгів, оскільки в результаті проведення торгів права вимоги за кредитними договорами були продані всього за 365 532 665,45 грн., що складає 4% від суми проданого активу; 
- сума коштів, яка отримана від продажу даного активу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", а отже, і відсоток від цієї суми, що буде спрямований на погашення кредиторських вимог позивача, є значно меншою за суму, що могла б бути отримана банком, у випадку проведення електронних торгів з дотриманням вимог законодавства.
У процесі розгляду справи позивачем була подана заява про забезпечення позову, у якій він просив суд: 
- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" здійснювати відчуження (продаж, міна, дарування, тощо) майнових прав (прав вимоги) за:
- Договором мультивалютної кредитної лінії № 1048м-01-06 від 27.02.2006;
- Договором мультивалютної кредитної лінії № 25-04/04 від 29.04.2004;
- Договором мультивалютної кредитної лінії № 1060м-01-06 від 21.03.2006;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 1290-09 від 26.02.2009;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 1517-14 від 08.08.2014;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 1065м-01-06 від 04.04.2006;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 1323-10 від 06.07.2010;
- Договором мультивалютної кредитної лінії № 1325м-10 від 10.08.2010;
- Договором мультивалютної кредитної лінії № 1459м-13 від 11.04.2013;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 876м-01-04 від 15.07.2004;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 1475-13 від 19.09.2013;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 1477-13 від 30.09.2013;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 1478-13 від 30.09.2013;
- Договором відновлювальної кредитної лінії № 1342-10 від 29.11.2010;
- Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1255м-08 від 29.07.2008;
- Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1294м-09 від 16.02.2009.
- заборонити особам, у тому числі Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна", які придбали право вимоги за кредитними договорами, укладеними з АТ "Банк "Фінанси та Кредит", вчиняти дії щодо здійснення прав, які виникли на підставі вищенаведених кредитних договорів.
В обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову позивач посилався на наступні обставини: 
-  право вимоги за вказаними кредитними договорами було відступлено на підставі спірного Договору відступлення прав вимоги від 06.12.2019, укладеного за результатами проведення спірних електронних торгів;
- 18.05.2020 з Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо про те, що згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі № 911/2498/18 про банкрутство ПрАТ "Росава" замінено кредитора - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на нового кредитора - ТОВ "Кредитна установа "Інвестиційна" в межах вимог до боржника - Приватного акціонерного товариства "Росава" у сумі 394     055 354,00 грн., як таких, що не є забезпечені заставним майном, а саме: за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1255м-08 від 29.07.2008 у сумі 360 592 820,64 грн. - прострочена заборгованість по кредиту в гривні;  за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1294м-09 від 16.02.2009 у сумі 33 462 533, 36 грн. - прострочена заборгованість по кредиту в гривні;
- з ухвали Господарського суду Київської області від 14.05.2020 у справі №911/2498/18 вбачається, що процесуальне правонаступництво було здійснено судом на підставі Договору про відступлення права вимоги від 13.05.2020 № 07/13/05/2020/2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 654, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс "Веста" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна";
- оскільки ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" не обмежено у праві відчужити наявні у нього права вимоги (права вимоги по яким отримало на підставі електронних торгів, які оспорюються) будь-яким третім особам,  та вже відступило права вимоги за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1255м-08 від 29.07.2008 у сумі 360 592 820,64 грн. та Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1294м-09 від 16.02.2009 у сумі 33 462 533,36 грн. - невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.
Оскаржуваною ухвалою  Господарського суду міста Києва 10 червня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд погодився з доводами позивача про необхідність вжиття відповідних заходів, оскільки часткове відступлення Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" прав вимоги за кредитними договорами, які набуті на підставі електронних торгів, що оспорюються, може бути підставою для обґрунтованого припущення щодо можливості продажу чи відчуження прав вимоги будь-яким іншим особам. За висновком суду, такий захід забезпечення, як заборона відчужувати майнові права та заборона вчиняти дії щодо здійснення прав, які виникли на підставі кредитних договорів, може допомогти уникнути до моменту вирішення спору у даній справі іншої низки правочинів щодо відступлення майнових прав, що, у разі визнання позовних вимог законними та обґрунтованими і прийняття рішення про їх задоволення, утруднить та затягне його виконання.
Проте, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову, з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
Згідно зі ст. 137 ГПК України позов забезпечується  накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;  іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України). 
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Якщо позивач звертається до суд з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).
Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином.
Як вбачається із матеріалів оскарження, предметом спору є визнання недійсними електронних торгів та договору відступлення прав вимоги, тобто, немайнові вимоги.
З урахуванням того, що предметом спору є немайнові вимоги, згідно з правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, які повинні судом враховуватись в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, суд першої інстанції  мав дослідити, чи може відсутність таких заходів істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. 
Однак, суд першої інстанції не врахував вказаних висновків Верховного Суду, пославшись лише на те, що не вжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову утруднить та затягне виконання рішення суду, у разі задоволення позову.
Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач вказує на те, що ефективний захист його прав у разі задоволення позову може відбутися виключно у разі, коли внаслідок встановлення недійсності договору відступлення прав вимоги незаконно продані права вимоги будуть повернуті до ліквідаційної маси неплатоспроможного банку для їх подальшого продажу з дотриманням вимог законодавства та за найвищою ціною для одержання якомога більшої суми коштів, що в подальшому буде спрямована на задоволення вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", зокрема, вимог позивача. У разі невжиття цих заходів забезпечення позову позивач змушений буде звертатись із окремими позовами про визнання недійсними вже нових договорів про відступлення прав вимоги, що належали банку.
Проте, апеляційний господарський суд критично оцінює вказані доводи  позивача, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що відкриті торги (аукціони) по продажу права вимоги за шістнадцятьма кредитними договорами, щодо яких вжито заходи забезпечення позову, неодноразово не відбулися у зв`язку із відсутністю учасників. 
Так, самим позивачем у позові зазначено, що на перших торгах (31.10.2017) початкова ціна реалізації лоту була визначена Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 6 493 984 350,25 грн,  але внаслідок відсутності зареєстрованих учасників торги не відбулися, у зв`язку із чим ціна реалізації неодноразово знижувалась: 31.10.2017 до 5 844 585 915,23 грн, 14.11.2017 до 5 195 187 480,20 грн, 28.11.2017 до 4 545 789 045,18 грн, 12.12.2017 до 3 896 390 610,15 грн, 26.12.2017 до 3 246 992 175,13 грн, 11.01.2018  до 2 597 593 740,10 грн, 25.01.2018 до 1 948 195 305,08 грн, 05.06.2018 до 1 462 130 662,74 грн., однак жодні з наступних торгів також не відбулись з цих же підстав. 
Тому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вирішив продавати право вимоги за цими кредитними договорами на електронних торгах (голландський аукціон) в межах пулу активів (всього 164 кредитні договори, що укладені з АТ "Дельта Банк", "ПАТ "КБ "Надра", АТ "Банк "Фінанси та Кредит"), за результатами яких було проведено спірні електронні торги та укладено спірний договір з ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", як з переможцем.
Таким чином, апеляційний господарський суд вважає непереконливими твердження позивача про те, що в подальшому (у разі задоволення позову), право вимоги за цими кредитними договорами може бути продано за вищою ціною, оскільки ці твердження ґрунтуються на припущеннях та суперечать встановленим фактичним обставинам справи. 
У той же час, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015р. № 6-301цс15 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 у справі №916/5073/15).
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. 
Наразі укладений 06 грудня 2019 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" договір відступлення права вимоги не визнаний недійсним, отже, заборона необмеженому колу осіб здійснення прав, які виникли на його підставі, у тому числі щодо вищевказаних кредитних договорів, є втручанням у право мирного володіння майном.
Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем не було подано належних та допустимих доказів, які б могли свідчити, що невжиття обраних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у зв`язку з чим заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
За таких обставин ухвалу Господарського суду міста Києва від  10 червня 2020 року щодо задоволення заяви позивача про забезпечення позову, визнати законною та обґрунтованою не можна, а тому вона підлягає скасуванню. Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню
Відповідно до ст. 129 ГПК України з позивача на користь відповідача 2 підлягають стягненню понесені останньою витрати по сплаті судового збору за подання  апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" задовольнити.
2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10 червня 2020 року.
3. Відмовити у задоволенні заяви  Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" про забезпечення позову.
4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська Теплоелектроцентраль" (09100, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361, ідентифікаційний код 30664834)  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (04080, м. Київ, вулиця Олексія Терьохіна, будинок 8А, офіс 111, ідентифікаційний код 41264766) - 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
6. Матеріали оскарження повернути до Господарського суду міста Києва.
7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складений 27.07.2020. 

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко