ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2020 р.                                                                  Справа №914/842/19

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого – судді  -  О.Л. Мирутенко 
суддів                           -  Л.С. Данко
                                     - О.С. Скрипчук
секретаря судового засідання: К. Кострик 

Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2019
у справі № 914/842/19
за позовом: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”
до: Комунального підприємства “Жовкватеплоенерго”
про: стягнення 196 015,18 грн.

ВСТАНОВИВ :
           Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.10.2019, суддя Гутьєва В.В., позов Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” було задоволено частково. Стягнуто з відповідача: Комунального підприємства “Жовкватеплоенерго” на користь позивача: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 16   370,30 грн. – 3% річних, 62 662,06 грн. – втрат від інфляції, 35  576,68 грн. – пені, 1 719,14 грн. судового збору. У задоволенні решти вимог було відмовлено. 
           З даним рішенням не погодилося Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” і оскаржила його в апеляційному порядку в частині відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення в цій частині винесене при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що судом порушено норми ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, ст.ст. 76,77, 78, 79  ГПК України.
       Комунальне підприємство “Жовкватеплоенерго” подало відзив на апеляційну скаргу в якому просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
   Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.05.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2019 у справі №914/842/19.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 було призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 13.07.2020.
За приписами ч. 13   ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст. 270 ГПК України,   апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2019 у справі №914/842/19 - без змін, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” подало позов до Комунального підприємства “Жовкватеплоенерго” про стягнення 196 015,18 грн. заборгованості.
Апеляційним судом встановлено, що 12.10.2016 між Публічним акціонерним товариством “Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України” (постачальник) та Комунальним підприємством “Жовкватеплоенерго” (споживач) було укладено договір № 5152/1617-ТЕ-21 постачання природного газу (надалі договір), згідно до умов п.п. п.1.1., 1.2., 1.3. якого, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ “Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” на митну територію України).
Згідно із п. 6.1. договору № 5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016 оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати упродовж місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до розділу 12 договору № 5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 до 31 березня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Відповідно до пункту 2.1 договору № 5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016 постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 р. до 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 1 735,00 тис.куб.м., у тому числі за місяцями (тис.куб. м.): жовтень - 100,00, листопад - 270,00, грудень - 355,00, (IV кв. 2016 – 725,00), січень – 385,00, лютий – 330,00, березень – 295,00, (I кв. 2017 – 1010,00).
Між Публічним акціонерним товариством “Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України” (постачальник) та Комунальним підприємством “Жовкватеплоенерго” (споживач) укладено додаткову угоду №1 від 23.01.2017 до договору № 5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016, зокрема, відповідно до якої сторони дійшли згоди доповнити розділ 1 “Предмет договору” після пункту 1.2 пунктом 1.3 в такій редакції: необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно.
На виконання п.2.1 договору позивач поставив упродовж жовтня 2016 – квітня 2017, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 8 016 275,86 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які долучені до матеріалів справи, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 передано відповідачу 114,891 тис. куб.м. газу на загальну суму 681 349,58 грн. (з ПДВ); акт від 30.11.2016 передано відповідачу 216,186 тис. куб.м. газу на загальну суму 1 282 069,45 грн. (з ПДВ); акт від 31.12.2016 передано відповідачу 302,588 тис. куб.м. газу на загальну суму 1 794 467,88 грн. (з ПДВ); акт від 31.01.2017 передано відповідачу 304,229 тис. куб.м. газу на загальну суму 1 804 199,66 грн. (з ПДВ); акт від 28.02.2017 передано відповідачу 233,739 тис. куб.м. газу на загальну суму 1 386 165,77 грн. (з ПДВ); акт від 31.03.2017 передано відповідачу 152,962 тис. куб.м. газу на загальну суму 907 125,84 грн. (з ПДВ); акт від 30.04.2017 передано відповідачу 27,131 тис. куб. м. газу на загальну суму 160    897,68 грн. (з ПДВ). Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженими представниками сторін та підписи скріплені печатками юридичних осіб.
Позивач зазначив, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, зобов`язання у строк визначений договором № 5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016 не виконав, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п.6.1 договору, тому просить стягнути з відповідача втрати від інфляції в розмірі 96 911,99 грн. за період з 28.03.2017 до 30.04.2018, 3% річних в розмірі 27 108,70 грн. за період з 26.11.2016 до 24.04.2018 та пеню в розмірі 71 994,49 грн. за період з 26.11.2016 до 25.11.2017.
Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона 2), Комунальним підприємством “Жовкватеплоенерго” (сторона 3), Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, а саме: спільне протокольне рішення № 168 від 17.01.2017 на кошти в розмірі 1 026 000,00 грн.; спільне протокольне рішення №817 від 10.02.2017 на кошти в розмірі 1350900,00 грн.; спільне протокольне рішення №1550 від 14.03.2017  на кошти в розмірі 1131900,00 грн.; спільне протокольне рішення №2304 від 20.04.2017 на кошти в розмірі 813000,00 грн.; спільне протокольне рішення №2614 від 18.05.2017 на кошти в розмірі 42300,00 грн., відтак,всього на загальну суму 4   364 100,00 грн. предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 “Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій” (зі змінами).
За змістом пункту 2.6. спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків сторона остання перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України, або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
За умовами розділу 3 спільних протокольних рішень, з метою реалізації спільних протокольних рішень сторони зобов`язуються: перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України, або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.
Згідно з пунктом 4 спільних протокольних рішень сторони, які підписали спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 та Порядку щодо проведення розрахунків, а також за невиконання своїх зобов`язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.
Пунктом п.5.2 спільних протокольних рішень визначено, що останні набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями. Дата та номер спільних протокольних рішень присвоюється останнім учасником розрахунків після його підписання всіма сторонами.
На виконання спільних протокольних рішень сплачено на рахунок позивача кошти відповідно до платіжних доручень, а саме: платіжне доручення №1 від 19.01.2017 на суму 1026000,00 грн. згідно із СПР № 168 від 17.01.2017; платіжне доручення №3  від 15.02.2017 на суму 1 350 900,00 грн. згідно із СПР № 817 від 10.02.2017; платіжне доручення № 4 від 15.03.2017 на суму 1 131 900,00 грн. згідно із СПР №1550 від 14.03.2017; платіжне доручення №5 від 21.08.2017 на суму 813 000,00 грн. згідно із СПР № 2304 від 20.04.2017; платіжне доручення №6 від 31.07.2017 на суму 42 300,00 грн. згідно із СПР №2614 від 18.05.2017, що визнається сторонами. 
Як вбачається з матеріалів справи, власними коштами відповідачем здійснено оплату за спожитий газ на загальну суму 901 508,32 грн., а саме: 2 816,27 грн. -  12.04.2017 (власні кошти, призначення платежу за лютий згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 12.04.2017 р.); 170   000,00 грн. -  11.04.2017 (власні кошти згідно з банківською випискою “КП Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 11.04.2017 р.); 250 000,00 грн. -  27.12.2017 (власні кошти, призначення платежу за березень-квітень 2017  згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 27.12.2017 р.);  200 094,37 грн. - 24.04.2018 (власні кошти з призначенням платежу за березень 2017 згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 24.04.2018); 118   597,68 грн. -  29.05.2017 (власні кошти, призначення платежу за квітень 2017 згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 29.05.2017); 160 000, 00 грн. – 16.05.2018 (власні кошти з призначенням платежу за квітень 2017 року згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 16.05.2018 р.). 
Відповідач свої зобов`язання перед позивачем за період з жовтня 2016 до квітня 2017, що включає спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, які підписані упродовж спірного періоду виконав у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку ПАТ “НАК „Нафтогаз України” за спірний період, проведеними позивачем розрахунками заявлених до стягнення сум, та визнається сторонами.
Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися  на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України).
Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частина 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Пунктом 8.2. договору № 5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016 сторони встановили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Так, згідно з п. 8.2. договору 5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016., позивач за період з 26.11.2016 до 25.11.2017 нарахував відповідачу за зобов`язаннями пеню у розмірі 71      994,49 грн. (розрахунок долучено до матеріалів справи).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання нарахував відповідачу втрати від інфляції в розмірі 96 911,99 грн. за період з 28.03.2017 до 30.04.2018, 3% річних в розмірі 27 108,70 грн. за період з 26.11.2016 до 24.04.2018. Підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, позивач у такий спосіб виявив згоду здійснити розрахунки відповідно до Порядку від 03.08.2015 № 493/688, а отже погодився зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ відповідно до договору №5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016.
Як вбачається зі змісту Порядку від 11.01.2005 №20, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання із відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).
Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.
Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі наданих пільг і субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулювального впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти, до яких належить і Порядок від 11.01.2005 №20.
Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування, чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови. Аналогічна правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 31.05.2019 у справі №924/296/18, постановою Верховного Суду у справі №925/372/18 від 27.03.2019, постановою Верховного Суду у справі №916/2104/18 від 13.08.2019.
Як вбачається з матеріалів справи, власними коштами відповідачем здійснено оплату за спожитий газ на загальну суму 901 508,32 грн., а саме: 2   816,27 грн. -  12.04.2017 (власні кошти, призначення платежу за лютий згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 12.04.2017 р.); 170   000,00 грн. -  11.04.2017 (власні кошти згідно з банківською випискою “КП Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 11.04.2017 р.); 250   000,00 грн. -  27.12.2017 (власні кошти, призначення платежу за березень-квітень 2017 згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 27.12.2017 р.);  200 094,37 грн. - 24.04.2018 (власні кошти з призначенням платежу за березень 2017 згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 24.04.2018); 118   597,68 грн. -  29.05.2017 (власні кошти, призначення платежу за квітень 2017 згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 29.05.2017); 160 000, 00 грн. – 16.05.2018 (власні кошти з призначенням платежу за квітень 2017 року згідно з банківською випискою КП “Жовкватеплоенерго” з ОУ АТ “ОЩАДБАНК” від 16.05.2018 р.). 
З 01 січня 2018 року позивач є учасником розрахунків на підставі Постанови КМУ від 04.03.2002 №256 та зобов`язаний зараховувати оплату, яка надійшла від відповідача як субвенція з державного бюджету в погашення боргу за минулі періоди. Оскільки згідно з СПР №817 на підставі Постанови КМУ № 20 кошти в розмірі 1 350   900 грн. були перераховані до КП “Жовкватеплоенерго” з відміткою “за січень 2017 року”, тому саме ця сума була перерахована від КП “Жовкватеплоенерго” до АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”. Тобто, 1804199,66 – 1   350   900 = 453   299,66 грн. Оскільки згідно з СПР №1550 на підставі Постанови КМУ №20 кошти в розмірі 1131900 грн. були перераховані до КП “Жовкватеплоенерго” з відміткою “за лютий 2017 року”, однак, з урахуванням наявності боргу за січень 2017 р., частина із вказаних коштів була зарахована в якості погашення заборгованості за січень, а саме в розмірі 453299,66 грн.   Отже, 1131900 – 453299,66 = 678   600, 34 грн. (залишок переплати на лютий 2017). Таким чином, заборгованість за січень 2017 року була погашена повністю субвенційними коштами. 
Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, вимоги позивача в частині проведених донарахувань на грошові зобов`язання у розмірі, який врегульовано спільними протокольними рішеннями у даній справі, заявлені безпідставно, тому задоволенню не підлягають.
Відтак, суд першої інстанції правомірно здійснивши перерахунок, дійшов висновку, що підставними є вимоги позивача в частині проведених нарахувань на грошові зобов`язання сплачені із простроченням власними коштами, які не ввійшли в предмет врегулювання СПР у даній справі та із врахуванням визначених умовами договору №5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016 строків оплати, визначених позивачем періодів нарахувань, наведених у розрахунках, підставними є вимоги позивача щодо стягнення 16 370,30 грн. – 3% річних, 62   662,06 грн. – втрат від інфляції, 35 576,68 грн. – пені.
Станом на день прийняття рішення, доказів оплати проведених позивачем нарахувань пені, втрат від інфляції, 3% річних та доказів в спростування наведених обставин суду першої інстанції не було надано.
Відповідачем 27.05.2019 було подано на адресу суду першої інстанції клопотання за вх. №21941/19 від 27.05.2019 про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 80%. В поданому клопотанні відповідач зазначає, що КП “Жовкватеплоенерго” працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджет та інші, які встановлюються рішенням Виконавчого комітету Жовківської міської ради та затверджуються з нульовою рентабельністю і корегуються лише на складову здорожчання природного газу. Також відповідач вказує на відсутність своєї вини у несвоєчасному виконані зобов`язань у зв`язку із невчасними розрахунками бюджетних організацій та складний фінансовий стан підприємства. На підтвердження обставин зазначених в клопотанні за вх. №21941/19 від 27.05.2019 відповідачем долучено звіт про фінансові результати за 2016, 2017 роки, довідку про заборгованість перед АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та перед ПАТ "Львівгаз", довідку про дебіторську заборгованість щодо категорії споживачів -"населення" за послуги з постачання теплової енергії, накази про переведення працівників апарату управління Жовківської та Дублянської дільниць на неповний робочий тиждень.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України). 
Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
В даному випадку суд першої інстанції правомірно врахував, що сума пені за несвоєчасну оплату поставленого газу на умовах договору №5152/1617-ТЕ-21 від 12.10.2016 в розмірі 35   576,68 грн. не є надмірно великою, виходячи із часу та розміру прострочення належних до сплати сум кредиторові. Також судом першої інстанції було обгрунтовано враховано, що відповідачем подано звіт про фінансові результати за 2016, 2017, що позбавляє можливості встановити майновий стан відповідача станом на день прийняття рішення судом 01.10.2019. Долучені довідки видані самим підприємством не є належними доказами в підтвердження фінансового стану підприємства. Враховуючи наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на недоведеність винятковості обставин та підстав для зменшення за встановлених обставин справи нарахувань, вказана заява відповідача  про зменшення заявленої до стягнення суми неустойки задоволенню не підлягає. 
Згідно із ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За умовами ч.1 ст.75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги до відповідача про стягнення 16 370,30 грн. – 3% річних, 62662,06 грн. – втрат від інфляції, 35   576,68 грн. – пені є обґрунтованими, не спростованими відповідачем, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню. В решті позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю.
Що ж стосується твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України, ст.ст. 76,77, 78, 79  ГПК України, то колегія суддів їх відхиляє як безпідставні та такі, що спростовані матеріалами справи.
З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2019 по справі №914/842/19 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд 

Постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 01.10.2019 року у справі №914/842/19 залишити без змін. 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” залишити без задоволення.

Головуючий-суддя                                                                                 О.Л. Мирутенко   

Судді:                                                                                                 Л.С. Данко   

                                                                                                                            О.С. Скрипчук