ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 вересня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/3152/20
Головуючий у першій інстанції – Олійник В. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1103/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Шкарупою Ю.В.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                       У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «НіжинТеплоМережі», в якому просив визнати незаконним ненадання відповідачем відповіді на його заяву від 19.06.2020 та зобов`язати відповідача надати відповідь на дану заяву.
Позов обґрунтовував тим, що він є власником нежитлового приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та споживачем житлово-комунальних послуг з теплопостачання. 19.06.2020 він звернувся до ТОВ «НіжинТеплоМережі» із заявою про надання роз`яснення з приводу ненадання платіжних документів за послуги з теплопостачання до вищевказаного нежитлового приміщення, однак на час подачі даного позову відповіді на вказану заяву не отримав, чим порушено його права, передбачені ст.ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян»  та допущено бездіяльність керівництвом товариства. Також позивач просив звільнити його від сплати судового збору згідно зі ст. 22 Закону України «Про  захист прав споживачів».

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.07.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недоліками її форми та змісту, несплатою заявником судового збору у визначеному законодавством розмірі, вказівкою на те, що позовна заява не містить обґрунтованого посилання на норми чинного законодавства щодо подання позивачем позову з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів». Позивачу запропоновано надати суду документ про сплату 840,80 грн судового збору, або надати докази на підтвердження звільнення, зменшення, відстрочення чи розстрочення їх сплати відповідно до ст. 5, 8 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 5-6).

У серпні 2020 року позивач подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання вказаної позовної заяви у зв`язку із важким фінансовим станом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.08.2020 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову у справі, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору ґрунтується на припущеннях отримання доходу за здачу в оренду нежитлового приміщення та спростовується наявними в матеріалах справи відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 1 кварталу 2018 року по перший квартал 2020 року.
Заявник зазначає, що районний суд критично поставився до наданого позивачем доказу, посилаючись на те, що останнім подано копію «договору прозички» від 15.05.2020, однак ЦК України не має розділу щодо «договорів прозички», при цьому є цілком очевидним, що має місце описка у назві документа, яка не стосується підстав або предмету позову і не може бути підставою для винесення ухвали суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «НіжинТеплоМережі» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Представник відповідача зазначає, що з наданої на адвокатські запити інформації Ніжинським центром зайнятості, ГУ ПФУ в Чернігівській області, УПСЗН Ніжинської міської ради вбачається, що позивач та його дружина за останні три роки (2017-2020 роки) на обліку як безробітні не перебували, пенсія їм не призначалась, отримання державної субсидії припинено у 2018 році та підстав для поновлення її надання позивачу, як особі, яка потребує державної допомоги через скрутний стан, немає. Вказане, на його думку, свідчить про задовільний фінансовий стан та відсутність потреби у працевлаштуванні і пошуку доходів для сім`ї. Вказує, що фактично вказані особи є в повній мірі працездатними, мають повну фізичну та юридичну дієздатність, потреби в догляді не мають.
Звертає увагу на ту обставину, що старша дочка позивача навчається за контрактом у НМУ імені О.О.Богомольця, в якому вартість навчання за один рік становить більше 20 000 грн, а вартість проживання у гуртожитку – понад 10 000 грн на рік, що свідчить про наявність значних доходів у сім`ї позивача, які певним чином приховані через недосконалість законодавчої бази у цій сфері відносин.
Вказує, що належне позивачу на праві приватної власності приміщення по АДРЕСА_1 , в якому знаходиться найдорожчий у місті салон краси, здається останнім в оренду, що в свою чергу засвідчує отримання доходу (орендної плати) в обхід органів ДФС, оскільки договори оренди нотаріально не посвідчені та ніде і ніким не зареєстровані.
Крім того, за відомостями з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є керівником ТОВ «ДимВентСервіс», що також спростовує скрутний фінансовий стан останнього. 
За інформацією з реєстру речових прав на майно у власності позивача перебуває нежитлове приміщення зареєстроване як «аптека», що знаходиться у центрі міста за адресою: АДРЕСА_1 , та частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , площею понад 100 кв.м.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача – адвоката Кіфік О.М., яка просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін, враховуюче наступне.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення його від сплати судового збору за подання позову, суд першої інстанції виходив з  відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
В силу вимог ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України в суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Отже відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.
З урахуванням пункту 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» доказами, які підтверджують майновий стан сторони можуть бути, наприклад довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, тощо.
Окрім того, незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, наявність або відсутність виплат соціальної допомоги, наявність або відсутність нерухомого майна та транспортних засобів (підтверджується витягами із відповідних державних реєстрів).
Верховний Суд у своїй постанові від 20.05.2020 у справі № 613/76/16-ц указав, що, оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища. Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору.
Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27.10.1993).
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, в якій з метою ефективного гарантування права на справедливий суд відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30.09.2015 у справі № 6-780цс15 та від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17.
У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, — із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що своє клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він та його сім`я перебувають у важкому фінансовому становищі, яке посилюється  загальновідомою ситуацією, викликаною  пандемією вірусу COVID-19, позивач є непрацевлаштованим та має на утриманні двох дітей, що вкрай ускладнює можливість сплати судового збору (а.с. 9-19).
На підтвердження своїх доводів до клопотання позивачем надано:
- копію договору позички від 15.05.2020, укладеного між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ФОП ОСОБА_3 (користувач), підписаного орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ФОП ОСОБА_3 , за яким позичкодавець передав користувачу у безоплатне користування нежитлове приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-13);
- копію довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 06.12.2019 про склад сім`ї, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_2 , разом з ним зареєстровані дружина ОСОБА_4 та двоє дочок, ОСОБА_5 , 2000 р.н. та ОСОБА_2 , 2007 р.н. (а.с. 14);
- відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 30.07.2020 № 40705, з яких вбачається, що за 2018 та 2019 роки інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня (а.с. 15);
- довідку Ніжинської міськрайонної філії Чернігівського ОЦЗ, відповідно до якої ОСОБА_1 на обліку у філії не перебував (а.с. 16);
- довідку УПСЗН Ніжинської міської ради про те, що жодних видів державних допомог ОСОБА_1 не отримує (а.с. 17);
- індивідуальні відомості про застраховану особу за 2011, 2014-2017 роки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ПФУ (а.с. 18);
- довідку НМУ ім. акад. О.О.Богомольця № 153 від 09.12.2019 про те, що донька позивача ОСОБА_5 є студентом третього курсу фармацевтичного факультету денної форми навчання та навчається за контрактом (а.с. 19).
Інших доказів на підтвердження скрутного матеріального стану позивачем не надано.
Разом з тим, з наданої до відзиву на апеляційну скаргу стороною відповідача інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.08.2020 вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_2 . Крім цього позивачу на праві приватної власності в цілому належить вбудоване-прибудоване нежитлове приміщення «аптека» в житловому будинку по АДРЕСА_1 .
Відповідно до поданої представником ТОВ «НіжинТеплоМережі» копії договору оренди нежитлового приміщення № 17-08/16 від 17.08.2016 ОСОБА_1 (орендодавець) надав ФОП ОСОБА_6 (орендар) у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, з правом здавання в суборенду, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50 кв.м. За умовами договору термін дії договору становить 2 роки 11 місяців з дня підписання акту-прийому передачі (п. 3.1), а розмір орендної плати за один місяць становить 15 000 грн (п. 4.1).
На тих же самих умовах 01.07.2018 ОСОБА_1 уклав інший договір оренди указаного нежитлового приміщення з ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору № 01-07/18.
Надана відповідачем копія витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про те, що ОСОБА_1 з 18.11.2011 являється керівником ТОВ «ДИМВЕНТСЕРВІС» (ТОВ «ДВС»), видами діяльності якого є монтаж систем опалення, вентиляції та кондиціонування повітря, код КВЕД 45.33.1; водопровідні, каналізаційні та протипожежні роботи, код КВЕД 45.33.2.
За інформацією УПСЗН Ніжинської міської ради Чернігівської області від 20.08.2020 № 01-15/03/3056, наданою на адвокатський запит, житлова субсидія за адресою: АДРЕСА_2 надавалась ОСОБА_1 з березня 2016 року по квітень 2018 року; з листопада 2018 року житлову субсидію вказаному домогосподарству не призначено, оскільки за інформацією ДПС та ПФУ у період з квітня по вересень 2018 року у заявника та його дружини взагалі відсутні доходи та ним (або за них) не сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Станом на 19.08.2020 письмового звернення від будь-кого із зареєстрованих членів зазначеного домогосподарства до управління не надходило. На обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, станом на 19.08.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не перебувають.
Крім того, відповідачем надані відповіді Ніжинської міськрайонної філії Чернігівського ОЦЗ та ГУ ПФУ в Чернігівській області, згідно яких ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 в період з 2017 по 2020 рік на обліку як безробітні не перебували, пенсію не отримували. Також стороною відповідача долучені документи про те, що ОСОБА_5 на підставі наказу від 18.08.2017 була зарахована студенткою І курсу денної форми навчання до НМУ імені О.О. Богомольця за рахунок коштів фізичних осіб (за контрактом), термін закінчення навчання – 2022 рік.
Отже, наведені позивачем доводи та надані на підтвердження скрутного матеріального стану докази, як правильно указав суд першої інстанції, не дають достатніх підстав для звільнення його від сплати судового збору, оскільки в повній мірі не характеризують його майновий стан та членів його родини.
На думку колегії суддів, наявність у приватній власності ОСОБА_1 нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , навчання молодшої дочки у ВНЗ за контрактом, той факт, що позивач є керівником ТОВ «ДИМВЕНТСЕРВІС», повністю спростовують його твердження про скрутне фінансове становище.

Зважаючи на наведене у сукупності, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування вірного по суті судового рішення, яке постановлене з додержанням норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 22 вересня 2020 року.

Головуюча                                             Судді: