Ухвала
Іменем України
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 6-4752/11
провадження № 61-8812ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 травня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2011 року заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду у складі судді Нечай М. В. по цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 травня 2011 року по цивільній справі № 1793-6/347/11 третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500094931 у розмірі 17 193,26 грн та судових витрат, а саме: витрат по сплаті третейського збору у розмірі 10 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати 
у розмірі 38,50 грн.

 
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2011 року відмовлено з підстав визначених частиною першою статті 358 ЦПК України.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскарження ухвали суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не передбачено приписами чинного ЦПК України, як і не було передбачено нормами ЦПК України, які діяли на момент постановлення ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2011 року.
У червні 2020 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2020 року, у якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржену ухвалу скасувати і передати справу до Чернігівського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Касаційна скарга мотивована тим, що Чернігівський апеляційний суд при постановленні ухвали не застосував принцип верховенства права, не врахував висновки Конституційного Суду, викладені у рішеннях щодо офіційного тлумачення статті 293 ЦПК України (стаття 353 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали). 
ОСОБА_1 зазначає, що норми ЦПК України не містять прямої заборони оскарження ухвали в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією 
з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України (в редакції, чинній на момент апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції) ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду 
у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
Статтею 353 ЦПК України (в редакції, чинній на момент апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції) оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не передбачене.
Відповідно до частини першої, третьої статті 487 ЦПК України (в редакції чинній на момент апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції) за результатами розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд постановляє ухвалу про видачу виконавчого листа або про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення. Ухвала суду про відмову у видачі виконавчого листа може бути оскаржена сторонами 
в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Верховного Суду, який уповноважений розглядати таку апеляційну скаргу як суд апеляційної інстанції у порядку, передбаченому ЦПК України.
Статті 293, 389-11 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) також не передбачали оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 17 лютого 2016 року № 6-2743цс15, та 
з висновками постанови Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі 
№ 755/7381/15-ц (провадження № 61-10577св19).
При цьому, відсутність можливості оскарження зазначених ухвал не призводить до позбавлення або звуження права особи, оскільки ЦПК України надає стороні третейського спору право оскаржити рішення третейського суду (стаття 454 ЦПК України) та/або подати заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (стаття 432 ЦПК України). Тому колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що ЦПК України не містить прямої заборони на оскарження ухвали суду про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду в апеляційному порядку.
З огляду на викладене, апеляційний суд зробив правильний висновок, що ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2011 року про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. 
Результат аналізу змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2020 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 26 травня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                      Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат