ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5566/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Шальєвої В.А., Білак С.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2020 ( суддя першої інстанції Н.В.Стрельнікова ) в адміністративній справі №280/5566/19 за позовом  Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив"  до  Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- 
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство “ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ” звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач)  в якому позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 19.08.2019 №0013201412 та №0013211412.
На обґрунтування позову зазначено, що позивач не погоджується із спірними податковими повідомленнями-рішеннями та висновками фахівців контролюючого органу щодо  заниження позивачем податкових зобов`язань по сплаті митних платежів внаслідок застосування підприємством преференційного режиму зі  сплати ввізного мита при митному оформленні товарів у митному режимі “імпорт (випуск для вільного обігу)” за МД ІМ 40 від 02.02.2018 №UA112070/2018/001402. Вказує, що по-перше Запорізькою митницею ДФС було завершено митне оформлення товару за вказаною декларацією, товар був випущений у вільний обіг за наявності сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1№L881664 від 26.01.2018, а по-друге, акт перевірки не містить жодних посилань на надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик товарів, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення за вказаною декларацією, а отже контролюючий орган не мав правових підстав самостійно визначати базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій визначених пунктом 54.3.6 ст. 54 Податкового кодексу України. Просить позов задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року позов задоволено.
На рішення суду першої інстанції від Головного управління ДФС у Запорізькій області надійшла апеляційна скарга, в якій апелянт зазначає, що під час перевірки було встановлено, що митне оформлення позивачем товару за МД ІМ 40 від 02.02.2018 №UA112070/2018/001402 здійснювалось із застосуванням преференції ввізного мита за кодом пільги 410, на підтвердження заявленого преференційного режиму позивачем було надано сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1№L881664 від 26.01.2018. На запит контролюючого органу отримано відповідь уповноваженого органу Федеративної Республіки Німеччина, що достовірність преференційного документа підтвердити неможливо, а отже встановлено неправомірність підстав для звільнення від оподаткування для застосування преференційного режиму до товарів оформлених за МД від 02.02.2018 №UA112070/2018/001402. 
За результатом апеляційного перегляду справи апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким відмовити у задоволені позову.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача подав клопотання про заміну сторони відповідача Головного управління ДФС у Запорізькій області на його правонаступника – Головного управління ДПС у Запорізькій області, відповідно до ст. 52 КАС України. 
Як вбачається з клопотання відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» визначено, що визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.
Відповідно до наказу №10 від 29.08.2019 ГУ ДПС у Запорізькій області розпочало виконання функцій та повноважень ГУ ДФС у Запорізькій області, що припиняється.
Відповідно до ст.52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним клопотання відповідача задовольнити та замінити Головне управління ДФС у Запорізькій області на її правонаступника Головне управління ДПС у Запорізькій області.
Відповідно до пункту 3 частини 1  статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України  справа розглядається у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача по справі,  перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що   ГУ ДФС у Запорізькій області  в період з 10.07.2019 по 23.03.2019  згідно з п.7 ч.1 ст. 336, п.2 ч.3 ст. 345, п.2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 08.07.2019 №2411 фахівцями відповідача  було проведено документальну невиїзну перевірку ПрАТ “ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ” з питань дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг та звільнення від оподаткування при здійсненні митного оформлення товарів за митною декларацією від 02.02.2018 №UA112070/2018/001402.
За результатами перевірки складено акт від 31.07.2019 №474/08-01-14-12/00191885, яким встановлені порушення вимог пунктів 1,4 ч. 1 статті 266, пунктів 5 та 6 частини 8 статті 257, статті 276, 278, 289 Митного Кодексу України, п.190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 62432,36 грн.  
Листом ГУ ДФС у Запорізькій області від 16.08.2019 №48455/10/08-01-14-12-10 відмовлено позивачу у задоволенні його заперечень на акт перевірки (а.с. 117).
На підставі акту перевірки від 31.07.2019 №474/08-01-14-12/00191885 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: 
- №0013201412 від 19.08.2019, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності (вид 020) у сумі 65033,70 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням 52026,96 грн. та за штрафними санкціями 13006,74 грн. (а.с. 113  зворотній бік);
- №0013211412 від 19.08.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів (вид 028) у сумі 13006,75 грн., у т.ч. 10405,40 грн. за податковими зобов`язаннями та 2601,35 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с. 114).
Рішенням ДФС України від 01.11.2019 №43684/6/99-99-11-06-03-25 залишено вказані податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу товариства без задоволення (а.с. 95-97).
Вважаючи свої права порушеними, а дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам,  суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, згідно з ч. 2 ст. 36 МК України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 36 МК України положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Положеннями статті 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Сертифікат про походження товару – це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару
Засвідчена декларація про походження товару – це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями, а декларація про походження товару – це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.
Наведеними вище нормами права визначено перелік документів, які можуть підтвердити країну походження товару, до яких належить сертифікат про походження товару.
Отже, сертифікат про походження товару є лише одним з документів, на підставі якого митний орган встановлює країну походження товару, що впливає на нарахування відповідних митних платежів під час митного оформлення товарів та після їх випуску відповідно до заявленого митного режиму.
За змістом ч. 8 ст. 43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.
Водночас додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару (ч. 9 ст. 43 МК).
Частинами першою, другою статті 44 МК України передбачено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України (ст. 278 МК України).
В силу приписів ч. 5 ст. 280 МК України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав-членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
1 вересня 2017 року в повному обсязі набула чинності Угода про асоціацію України з ЄС, в якій ключовими є розділи, щодо торгівлі та економічної співпраці. Угода передбачає створення зони вільної торгівлі (застосовується з 1 січня 2016 року) між українським та європейськими ринками.
З 1 січня 2016 р. сертифікати походження (переміщення) товарів EUR.1 видають митні органи ДФС на безоплатній основі. З метою організації повноцінного функціонування системи визначено місця видачі сертифікатів – 162 підрозділи митниць, які максимально наближені до потенційних експортерів/виробників.
Статтєю16 розділу V Протоколу 1щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва передбачено, що товари, які походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або
(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, – декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Також зазначеною нормою передбачено, що незважаючи на сказане в пункті 1 товари, що походять з певної країни в розумінні цього Протоколу, підпадають під дію цієї Угоди без необхідності подання будь-яких  документів у випадках, вказаних у статті 27.
Статтею 17 зазначеного Протоколу передбачено процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1, а саме:
1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
2. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
3. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
4. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
5. Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
6. Дата видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 повинна бути вказана в Комірці 11 цього сертифіката.
7. Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Відповідно до стаття 30 Протоколу 1, виявлення незначних розбіжностей між відомостями, наведеними в підтвердженні походження й документах, поданих до митної служби для виконання формальностей, пов`язаних з імпортуванням товарів, не спричиняє ipso facto нікчемності такого підтвердження походження, якщо встановлено у належний спосіб, що цей документ відповідає представленим товарам. Очевидні формальні помилки у підтвердженні походження, такі як помилки друку, не є причиною для відхилення такого документа, якщо ці помилки не спричиняють сумнівів щодо правильності відомостей, наведених у документі.
Підсумовуючи викладене, слід зазначити наступне.
Сертифікат з перевезення (походження) товарів форми «EUR.1» видається на кожну поставку товару за заявою експортера.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 – документ, який підтверджує європейське /українське походження товарів і дає право провести митне очищення вантажу з використанням преференційної ставки мита, тим самим знижуючи його вартість для одержувача.
Сертифікат видається на підставі Протоколу N 1 до Угоди про асоціацію України з ЄС, який регулює питання визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва.
Видають його митні органи країни, з якої експортується товар, на підставі письмової заявки  експортера або його уповноваженого представника.
Сертифікат переміщення EUR 1 дійсний протягом чотирьох місяців з дати видачи в країні,  з якої експортується товар. Його потрібно надати у визначений строк митним органам держави, до якої товар імпортується.
Виявлення незначних розбіжностей між відомостями, наведеними в підтвердженні походження й документах, поданих до митної служби для виконання формальностей, пов`язаних з імпортуванням товарів, не спричиняє ipso facto нікчемності такого підтвердження походження, якщо встановлено у належний спосіб, що цей документ відповідає представленим товарам.
           Крім того, згідно з Рішенням Комісії ЄС № 2007/С83/01 (ст. 26) допускається супроводження партій товару окремими доказами його походження. У такому випадку ці документи приймаються митними органами країни-імпортера для відповідних партій замість єдиного доказу походження, виданого для всього продукту (товару).
Судом встановлено, що наданий позивачем сертифікат з перевезення (походження) комплектуючих форми EUR.1 не скасований та не визнаний недійсним митним органом, а тому підтверджує пільги зі сплати митних платежів.
Таким чином, позивач дотримався умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосував тарифну преференцію по імпортованих товарах з країни Європейського Союзу. Це підтверджується сертифікатом про походження EUR.1, виданими митними органами Німеччини.  
Як наслідок, позивач отримав надані митним органом пільги та правомірно застосував діючу на момент розмитнення преференційну ставку ввізного мита на товари, що возяться на територію України суб`єктами господарювання (код пільги 410 – товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст.  308,  311, п. 1 ч. 1 ст.  315,  316,  321,  322,  325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2020 в адміністративній справі №280/5566/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили відповідно до  ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови виготовлено 07.08.2020 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак