СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р.                                                                        Справа № 922/733/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Зубченко І.В. 
за участю секретаря судового засідання  Бірчак К.Є. 
за участі представників сторін:
від позивача - прокурор відділу прокуратури Харківської області Ногіна О.М., посвідчення №054879 від 15.01.20р.;
від відповідача 1 - Цуварев О.Ф., представник за довіреністю №08-2142942-19 від 19.12.19р. 
відповідача 2 - Цуварев О.Ф., представник за довіреністю №08-2142942-19 від 19.12.19р.
відповідача 3 - адвокат Прасолов І.В., ордер 1022130 від 18.08.20р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради м.Харків (ВХ.1895 Х/З), Заступника прокурора Харківської області, м.Харків (ВХ.1896 Х/З), Харківської міської ради м.Харків (ВХ.1897 Х/З)
на рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020 року у справі                         № 922/733/20  (суддя Байбак О.І.; повний текст рішення складено 15.07.2020)
за позовом  Керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області, м.Харків
до  відповідача 1: Харківської міської ради Харківської області, м. Харків
до відповідача 2: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків
відповідача 3: Фізичної особи-підприємця Товаренко Анжели Анатоліївни, м.Харків
про  визнання незаконним та скасування рішення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов`язання повернення майна

ВСТАНОВИЛА:

11.03.2020 року Керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 (прокурор; позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради (1-й відповідач), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (2-й відповідач) та Фізичної особи-підприємця Товаренко Анжели Анатоліївни, м. Харків (3-й відповідач), в якій просив суд:
1) визнати незаконним та скасувати п. 6 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018;
2) визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-В-С від 24.07.2018, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Товаренко Анжелою Анатоліївною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 1135 та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності № 27560568 від 16.08.2018;
3) зобов`язати фізичну особу-підприємця Товаренко Анжелу Анатоліївну                       ( АДРЕСА_1 ; код: НОМЕР_1 ) повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46, в житловому будинку літ. "А-9", розташовані за адресою:                          м. Харків, вул. Танкопія, 6, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.
Заявлений позов обґрунтовано прокурором з посиланням на те, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради та в подальшому в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова (т.1, а.с.1-69).
Ухвалою господарського суду Харківської від 13.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 72-73).
Рішенням господарського суду Харківської області від 0607.2020р. у справі №922/733/20 позов задоволено частково (т.2, а.с.29-46).
Визнано незаконним та скасовано п. 6 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018.
Стягнуто з Харківської міської ради на користь  Прокуратури Харківської області 2102 грн. судового збору.
В решті позову відмовлено.
В оскаржуваному рішенні суд дійшов висновку про те, що прокурор виконав вимоги ст. 53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в межах даної справи.
В обґрунтування задоволення позовних вимог в частині  визнання незаконним  та скасування п.6 додатку до рішення 18 сесії ХМР 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова « 1008/18 від 21.02.2018р., суд дійшов висновку про те, що Рада як орган місцевого самоврядування мала право самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень, але при прийнятті рішення не врахувала законодавчих обмежень, які передбачені  законом у випадку продажу шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди в розмірі не  менш як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної    суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Щодо відмови у задоволені позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення недійсним, суд першої інстанції з посиланням на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 14.03.2007р. у справі № 21-8во07 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів КГС від 29.10.2019р. по справі № 905/2236/18, дійшов висновку, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної     поведінки самого покупця.
Суд дійшов висновку про те, що ФО підприємець Товаренко А.А. є добросовісним набувачем права власності на об`єкт  приватизації, оскільки нею були дотримані визначені умови та порядок приватизації.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Департамент економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, м. Харків звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що дане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у справі № 922/733/20 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю, судові витрати покласти на позивача у справі (т.2, а.с.63-67).
Так, скаржник, не погоджуючись з висновком місцевого господарського суду, що викуп орендарем орендованого приміщення у спірних правовідносинах в силу приписів ст.18-2 з урахуванням ст.11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію) та Програми приватизації та відчуження  об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017р. №691/176, може бути проведено лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості, вважає, що: 
-          відповідно до п.5.6 Договору орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передано в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп;
-          Харківською міською радою дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення, оскільки рішення прийнято на черговій сесії ради, дана сесія є правомочною, вказане питання було включено в порядок денний сесії, проводилась доповідь і обговорення проекту рішення, голосування і за його результатами більшістю голосів присутніх депутатів, рішення було прийнято;
-          позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами той факт, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало права інших осіб.
                                                                                          Апелянт звертає увагу на те, що господарський суд не застосував положення пункту 5 Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 №4-рп/2000 у справі № 1-16/2000, в якому зазначено, що доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається цим органом самостійно, окрім випадків, визначених законами. Зокрема, викуп застосовується у випадках, передбачених статтею 11 Закону та іншими законами, і є в такому разі обов`язковим для органів приватизації та органів, які затверджують переліки об`єктів малої приватизації.
                                                                                Крім того, апелянт зауважує, що Харківською місцевою прокуратурою №5 не обґрунтовані та не доведені підстави представництва інтересів держави в суді. На думку скаржника, прокурор, звертаючись до суду з даним позовом здійснює пряме втручання в діяльність органів місцевого самоврядування.
                                                                                          Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Чернота Л.Ф.
                                                                                Ухвалою САГС від 10.08.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, м. Харків та встановлено строк сторонам у справі до 25.08.2020р. включно для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання сторонам у справі (т.2, а.с.88-89).
                                                                                          До САГС звернувся заступник прокурора Харківської області з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судове рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права (ст.ст.203, 215,216, 228, 345 ЦК України), ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.1,2,4,25,29 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст.11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», п.8.1 Порядку продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затвердженим ФДМУ від 02.04.2012р. № 439, п.п.1.2, 2.2., 3.3., 3.4 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017р. № 691/17, п.8.1 Порядку продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затвердженого ФДМУ від 02.04.2012 №439 та процесуального права (ст.ст.11,13,14,76-79,86,236 ГПК України), з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що призвело до неправильного рішення.
                                                                                                                        На думку прокурора, суд першої інстанції, погодившись з підставами позову, що в звітах про оцінку майна, договорі оренди та додаткових угодах до нього, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію відсутні будь-які відомості про здійснення орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від об`єкта  оренди без завдання йому шкоди, в розмірі не менш ж 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна, орендарем до органу приватизації, тобто до Управління комунального майна, не подавались документи, передбачені п.2.2 Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні  поліпшення, здійснені за час оренди, під час приватизації. 
                                                                                Таким чином, суд підтвердив порушення Харківською міською радою ст.ст.1,2,4,25,29 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст.11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», п.8.1 Порядку продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі, за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затвердженим ФДМУ від 02.04.2012р. № 439, п.п.1.2, 2.2., 3.3., 3.4 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017р. № 691/17.
                 Відмовляючи у задоволені позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що невірне обрання способу приватизації є порушенням, допущеним виключно відповідачем 1(Харківською міської радою), а не набувачем майна, оскільки, як на думку суду, очевидним є той факт, що відповідач 3 (набувач майна) жодним чином не міг вплинути на виконання Радою своїх функцій. Проте, відсутність поліпшень орендованого майна нежитлових приміщень 1-го поверху №45,46 в житловому будинку літ.»А-9», розташованого за адресою: м.Харків, вул. Танкопія, 6 як одна з необхідних умов для застосування конкурсної процедури його приватизації, є подією (юридичним фактом), на яку має вплив виключно така особа, як орендар (покупець, набувач). Так само і подання до органу приватизації документів, передбачених п.2.2 Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації,  затвердженого наказом ФДМУ від 27.02.2004р. №377, є виключно залежною від орендаря подією.
                                                                                Прокурор вважає, що у порушення ст.ст.13,14 ГПК України суд першої інстанції безпідставно звузив зміст правосуб`єктності ФОП Товаренко А.А., як сторони спірних правовідносин щодо набуття права на приватизацію спірного майна та укладення щодо нього договору купівлі-продажу поза конкурсом, до обсягу легітимності самої дії відповідача -3 щодо купівлі майна. При цьому, судом залишено поза увагою обставини, з якими прокурор пов`язував власне недійсність договору купівлі-продажу.
                                                              Як зазначає апелянт, недійсність спірного договору купівлі-продажу №5611-13-С від 24.07.2018р. як такого, що суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, пов`язана з порушенням обома його сторонами наведених вище норм законодавства. Оскільки оспорюваний договір укладений на підставі скасованого незаконного рішення міської ради, то він підлягає визнанню недійсним і  в силу норм ЦК України.
      Разом з тим, прокурор звертає увагу на те, що Верховним Судом у постанові від 20.02.2020р. по справі №297/6161/1 наголошено, що вищезазначені висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу застосування статті 1 Першого Протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна. В порушення ч. 4 ст. 236 ГПК України, місцевим господарським судом вищевказаний правовий висновок при винесенні рішення не було враховано.
                Враховуючи викладене, прокурор просив суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у справі № 922/733/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора. Справу розглянути за участі представника прокуратури Харківської області.
                                                            Згідно протоколу передачу судової справи раніше визначеному складу суду скарга передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Чернота Л.Ф.
   Ухвалою САГС від 10.08.2020р.  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області та встановлено сторонам строк до 25.08.2020р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання сторонам у справі (т.2., а.с.109-110).
                                                                                   Не погодившись з судовим рішенням, до САГС з апеляційною скаргою звернулась Харківська міська рада, в якій вважає дане судове рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить  суд рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у справі № 922/733/20 скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю (т.2, а.с.111-115).
                                                                          Так, зокрема, скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням вимог п.30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.
          Також апелянт посилається на норми ст.289 Господарського кодексу України, згідно якої орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди та ч. 2 ст. 777 ЦК України, згідно якої наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.
           Аналогічні положення містить Програма приватизації та відчуження об`єктів  комунальної власності територіальної громади м.Харкова на 2017-2022 роки, затверджена рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017р. № 691/17, якою з поміж іншого передбачено, що ініціатива щодо визначення способу приватизації належить Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.
    На думку скаржника, позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами той факт, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням  вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало права інших осіб.
      Апелянт вважає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захист чи робить це неналежно. Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, здійснює  пряме втручання  в діяльність органів місцевого самоврядування.
                                                                                Згідно з витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.08.2020р. дана апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Чернота Л.Ф.
     Ухвалою САГС від 10.08.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у справі № 922/733/20, встановлено строк сторонам у справі до 25.08.2020р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання сторонам у справі (т.2, а.с.136-137).
                                                18.08.2020р. через канцелярію суду надійшов відзив від представника                відповідача-3  ФОП Товаренко А.А. на апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у справі № 922/733/20, в якому останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити без змін рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у даній справі без змін (т.2, а.с.146-150)
                                                                      У відзиві представник відповідача 3 зазначив, що ініціатива щодо вибору способу приватизації шляхом викупу належить Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської області; ФОП Товаренко А.А. є добросовісним набувачем права власності на об`єкт  приватизації; самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовно підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизаційного майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупці (правова позиція викладена у постанові ВСУ від 14.03.2007р. у справі № 21-8во07 та в постанові СУ у складі суддів КГС від 29.10.2019р. по справі № 905/2236/18).
    На думку представника відповідача 3, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у випадку визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним з підстав наявності в діях органу публічної влади порушень законодавства при відчуженні майна, як наслідок, фізична особа - підприємець Товаренко  А.А., як добросовісний набувач цього майна, буде позбавлена цього майна, що в даному випадку є непропорційним втручанням у право на мирне володіння своїм майном, та, як наслідок, надмірним тягарем для неї.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.08.2020р. у зв`язку з відпусткою судді Зубченко І.В. визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Радіонова О.О.,  суддя Гребенюк Н.В., суддя Чернота Л.Ф. (т.2, а.с.158).
Ухвалою САГС від 26.08.2020р. справу призначено до розгляду на 16.09.2020р. о 09.45 год. та апеляційні скарги  об`єднані в одне провадження для спільного їх розгляду (т.2, а.с.162-163).
26.08.2020р. через канцелярію суду від прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу Харківської міської ради, в якому останній просить суд прийняти до розгляду відзив та скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.70.2020р. у справі № 922/733/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора (т.2, а.с.166-176).
26.08.2020р. через канцелярію суду надійшов відзив прокурора на апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР, в якому останній просить суд прийняти до розгляду відзив та скасувати рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у справі № 922/733/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора (т.2, а.с.180-190).
До відзивів САГС складені акти від 26.08.2020р. про відсутність вказаних у додатку доказів направлення відзиву на апеляційну скаргу сторонам у справі.
27.08.2020р. через канцелярію суду надійшов лист керівника Харківської місцевої прокуратури №5 від 26.08.2020р. № 35-412-20, з яким прокурор скерував докази направлення сторонам відзивів на апеляційні скарги (т.2, а.с.194-195).
Відзиви прокурора судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи.
Згідно протоколам повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.09.2020р. за трьома апеляційними скаргами у зв`язку з відпусткою судді Чернота Л.Ф., визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Гребенюк Н.В., суддя  Зубченко І.В.(т.2, а.с.223).
Представник Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
Прокурор у судове засідання з`явився, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі, скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Представник Харківської міської ради підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.
Представник відповідача 3 ФОП Товаренко А.А. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційні скарги, просив суд відмовити прокурору  в задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у даній справі   залишити без змін.
Відповідно до вимог ст. ст.   222,   223 ГПК    України   судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу   та складено протокол судового засідання.
Відповідно до ч.1   ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши прокурора, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Керівник Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області, звертаючись з позовом до господарського суду в даній справі обґрунтував наступним.
Харківською місцевою прокуратурою №2 здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017221080000002 від 04.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.
Відомості в ЄРДР внесені за фактами службового підроблення під час оцінки та продажу комунального майна Харківською міською радою.
В ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.09.2019р. (справа №639/687/19) в Управлінні  комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради було проведено вилучення ряду приватизаційних справ, в т.ч. щодо приватизації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м.Харків, вул.Танкопія,6.
Щодо повноважень прокурора на звернення до суду з позовом по даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про належне обґрунтування наявності підстав для звернення до суду з позовом в межах даної справи згідно вимог ст. 53 ГПК України, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Таким чином, Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування. 
Повноваження прокуратури, у тому числі щодо представництва інтересів держави в суді, встановлені Основним Законом України, не можуть бути передані законом будь-яким іншим державним органам.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про прокуратуру" функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами; делегування функцій прокуратури, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.
Аналогічна позиція висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 05.06.2019 у справі № 3-234/2018.
Частиною 2 статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
З урахуванням положень статей 4, 42, 44, 46 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, є процесуальним правом.
Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.
Згідно частини 3 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до абзацу другого частини 5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статуту позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статуту позивача.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно із ст. 327 ЦК України та ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відчуження об`єктів нерухомості з комунальної власності з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування.
Як зазначає в позовній заяві прокурор, подання ним самостійного позову в межах даної справи зумовлено тим, що Харківська міська рада представляє інтереси громади міста Харкова, однак у даному випадку вона є відповідачем у справі і саме вона вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади, так само як і Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради. Прокурор вказує, що звернення прокурора до суду в межах даної справи спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу комунального майна у власність.
З матеріалів справи вбачається, що між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, як орендодавцем, та Фізичною особою-підприємцем Товаренко Анжелою Анатоліївною, як орендарем, укладено договір оренди № 889 від 13.03.2012, відповідно до умов якого орендодавець передав орендареві в  оренду нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46 в житловому будинку літ. "А-9", розташовані за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відображені на балансі КП "Жилкомсервіс" (т.1, а.с.27-31).
Згідно з п. 1.2. договору, майно передається в оренду з метою використання: під торгівельний об`єкт з правом продажу товарів підакцизної групи.
Відповідно до п. 3.1. договору оренди, вартість об`єкту оренди складала 50281 грн. без ПДВ.
Відповідно до п. 5.2 договору оренди, орендар зобов`язаний здійснювати ремонт, реконструкцію орендованого майна у встановленому порядку за наявності письмової згоди орендодавця.
Згідно з п. 5.3. договору оренди, орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність.
Згідно з пунктом 5.6. договору оренди, орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу Майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.
Згідно п. 10.1 Договору строк дії договору становить до 13.02.2015.
13.03.2012 сторонами договору складено Акт приймання - передачі приміщень, відповідно до якого Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. прийняла в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 25,4 кв.м. по вул. Танкопія, 6 літ. "А-9" у м. Харкові (т.1, а.с.32).
Додатковою угодою № 2 до Договору від 26.01.2018 продовжено дію останнього до 13.12.2020. Також даною додатковою угодою викладено п.3.1. договору в новій редакції, а саме, вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна  і становить 82 963 грн. без ПДВ (т.1, а.с.33-36).
Відповідач 3, Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. звернулася до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з листом вх. № 9113 від 06.06.2016, у якому просила дозволити приватизацію вказаного приміщення, яке були предметом оренди за вказаним вище договором (т.1, а.с.39).
Відповідно до п. 6 Додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади      м. Харкова" від 21.02.2018 № 1008/18, надано Фізичній особі - підприємцю Товаренко А.А.  дозвіл приватизувати нежитлові приміщення 1-го поверху в житловому будинку по вул. Танкопія, 6 літ. А-9 площею 25,4 кв.м. шляхом викупу (т.1, а.с.37-38).
27.02.2018р. Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. звернулася до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з заявою № 3600 про приватизацію вказаного вище об`єкта нерухомості (т.1, а.с.40).
Також Фізична особа - підприємець  Товаренко А.А. звернулася до Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради з листом вх. № 3180 від 27.02.2018, у якому просила провести оцінку для приватизації шляхом викупу вказаного майна суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Бєлих Б.М.(т.1, а.с.41).
На виконання вказаного листа Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради звернулося до суб`єкта оціночної діяльності ФОП Бєлих Б.М. з листом від 28.02.2018 № 2550 з пропозицією провести оцінку вказаних нежитлових приміщень (т.1, а.с.42).
ФОП Бєлих Б.М. має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 623/17, виданий Фондом державного майна України 20.06.2017р. зі строком дії до 20.06.2020р. (т.1, а.с.58).
На підставі вказаного листа суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бєлих Б.М. складено звіт про незалежну оцінку нерухомого майна від 28.02.2018р. (т.1, а.с.43-52).
За висновком про вартість оцінки майна, а саме нежитлових приміщень першого поверху, розташованих у залізобетонній будівлі, літ.А-9, загальною площею 25,4 кв.м. складає 77   460 грн. без ПДВ. Даний Висновок затверджено начальником управління комунального майна та приватизації ХМР Солошкіним В.М. 06.03.2018р. (т.1, а.с.44-55). 
В подальшому, 24.07.2018 між Фізичною особою - підприємцем Товаренко А.А. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради укладено договір купівлі-продажу                  № 5611-В-С, відповідно до умов якого Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. придбала вказані вище нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46 в житловому будинку літ. "А-9", загальною площею 25,4 кв. м. розташовані за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6, та які раніше були орендовані нею згідно з договором оренди № 889 від 13.03.2012 (т.1, а.с.61-63).
Згідно з п.2 договору купівлі-продажу, оціночна вартість нежитлових приміщень, що відчужуються, визначена у відповідності до Методики оцінки майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1891 від 10.12.2003 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 1033), зафіксована в висновках оцінювача про вартість об`єкта оцінки станом на 28.02.2018, затверджених Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економки та комунального майна Харківської міської ради 06.03.2018, і складає 77460 грн. Згідно з Податковим кодексом України сума податку на додану вартість становить 20 відсотків від вартості нежитлових приміщень та складає 15492 грн. Разом ціна продажу нежитлових приміщень, вказаних в розділі 1 становить 92952 грн.
06.08.2018 між сторонами договору складено Акт прийому - передачі № 5611-В-С, який засвідчує факт передачі на виконання умов договору нежитлових приміщень 1-го поверху № 45, 46 в житловому будинку літ. "А-9", розташованому за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6, фізичній особі - підприємцю Товаренко А.А. та факт сплати коштів у повному обсязі за цим договором (т.1, а.с.64).
На підставі вищевикладеного, рішенням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 42618222 від 20.08.2018 зареєстровано право власності за Товаренко А.А. на нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46 в житловому будинку літ. "А-9", розташованому за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 6 (номер запису про право власності 27560568 від 16.08.2018) (т.1, а.с.67).
Звертаючись до суду з позовом по даній справі прокурор зазначає, що Харківська міська рада всупереч вимогам Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем.
Прокурор наполягає на тому, що Харківська міська рада на підставі вказаних вище законодавчих актів має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Управління комунального майна, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єкту, який вже перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
У даному випадку, як вважає прокурор, Фізична особа - підприємець Товаренко А.А. не здійснила жодних поліпшень орендованого майна за період перебування об`єкту нерухомого майна у нього в оренді - з 13.03.2012 по 21.02.2018, тобто на день прийняття Харківською міською радою спірного рішення про приватизацію. У звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці з проханням надати дозвіл на приватизацію, а також в усій приватизаційній справі будь-які відомості про такі поліпшення відсутні. Прокурор вказує, що фізична особа - підприємець Товаренко А.А.  до органу приватизації документи, передбачені п. 2.2. Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення здійснені за час його оренди під час приватизації не подавала.       
Крім того, прокурор зазначає, що станом на момент укладення договору оренди № 889 від 10.04.2017 ринкова вартість орендованих приміщень без ПДВ складала 82963 грн., а станом на момент приватизації - 77460 грн. Вказане, на думку прокурора, свідчить про те, що будь-яких поліпшень орендованого майна Фізична особа - підприємець Товаренко А.А., тим більш на 25 відсотків, не проводила, оскільки вартість майна за оцінками, замовленими Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, зменшилась.
Вважаючи, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова, прокурор звернувся до суду із  зазначеним вище позовом.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до приписів   ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що  позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. № 280/97-ВР із наступними змінами та доповненнями, законів України «Про приватизацію державного майна» № 2163-ХП від 04.03.1992р., «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» № 2171-ХП від 06.03.1992р., які  діяли на час виникнення спірних правовідносин та втратили чинність на підставі Закону України № 2269-VШ від 18.01.2018р.  «Про приватизацію державного і комунального майна».
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування  в України" право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказані органи діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Згідно зі ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування України" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Відповідно до пункту 30 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Відповідно до статті 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об`єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.
Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим законом.
У відповідності до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.
Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Стаття 140 Конституції України встановлює межі дії органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції і законів України.
Конституцією України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59).
Тобто, вирішення питання щодо приватизації об`єктів комунального майна здійснюється органами місцевого самоврядування на пленарних засіданнях.
Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами  України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Частиною 2 ст. 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» ( в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин)  передбачено, що викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» .
Відповідно до ч. 2 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж є об`єктами малої приватизації.
Згідно з частиною 1 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» з метою раціонального та ефективного застосування способів приватизації об`єкти приватизації класифікуються за такими групами: група А - окреме індивідуально визначене майно, у т.ч. разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано. Окремо індивідуально визначеним майном вважається рухоме та нерухоме майно
У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (станом на час виникнення спірних правовідносин), викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами. Порядок викупу об`єкта  встановлюється Фондом державного майна України.
Положеннями ст.10 цього Закону встановлено, що відповідний орган приватизації публікує в інформаційному бюлетені та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації, перелік об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, який містить назву об`єкта приватизації та його місцезнаходження.
Зазначений перелік публікується не пізніше як за 15 днів з дня прийняття рішення про затвердження переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу.
Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 18-2 Закону, приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом  господарювання для цілей оренди майна.

Судом встановлено, що спірні нежитлові приміщення, які Харківська міська рада рішенням від 21.02.2018 № 1008/18 вирішила відчужити шляхом викупу Фізичної особі - підприємцю Товаренко А.А., про що зазначено у п. 6 додатку до цього рішення, є окремим індивідуально визначеним майном, тобто відноситься до групи А об`єктів приватизації, та перебуває у комунальній власності міста Харкова.
В оспорюваному рішенні Харківської міської ради від 21.02.2018 № 1008/18 зазначено, що його прийнято на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр., затвердженої рішенням Харківської міської ради від 12.06.2017 № 691/17 (далі - Програма приватизації).
Суд першої інстанції  правильно врахував те, що Закон України "Про приватизацію державного і комунального майна", яким визнано такими, що втратили чинність закони України "Про приватизацію державного майна" та "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" набув чинності лише 17.03.2018 (тобто з дати його публікації), і станом на дату прийняття Харківською міською радою спірних рішень вказані закони були діючими.
Відповідно до п. 1.1 Програми приватизації, її розроблено відповідно до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та інших законодавчих актів, що регулюють питання власності.
Метою приватизації є підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій з метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету (п. 1.2 Програми приватизації).
Відповідно до п. 3.3, 3.4 Програми приватизації, приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою. Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.
Порядок викупу встановлений Фондом державного майна України.
На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).
Згідно з п. 8.1 Порядку № 439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.
Відповідно до п. 8.2 Порядку № 439 ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.
Оцінка майна, яке підлягає приватизації, проводиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (далі - Методика № 1891).
Згідно з абз. 6 п. 73 Методики № 1891 (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).
Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).
Пункт 2.2 Порядку № 377 визначає перелік підтверджувальних документів про здійснення орендарем поліпшень, що подаються ним до органу приватизації.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та  такого, що підтверджений матеріалами справи висновку про те, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме, в даному випадку, продаж шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.
Отже, Рада як орган місцевого самоврядування мала право самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень з урахуванням наведених законодавчих обмежень.
В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Фізична особа-підприємець Товаренко Анжела Анатоліївна, отримавши в оренду нежитлові приміщення за договором оренди № 889 від 13.03.2012 до моменту винесення Харківською міською радою спірного рішення від 21.02.2018 № 1008/18 за рахунок власних коштів здійснила поліпшення орендованого майна в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, і таке поліпшення неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди. 
Більше того, згідно з умовами вказаного договору оренди вартість орендованого майна складала 82963 грн., тоді як станом на момент приватизації згідно з висновком про вартість майна його вартість становила 77 460 грн. без ПДВ, тобто вартість майна зменшилась на 5503 грн. Вказане свідчить про те, що жодних поліпшень орендованого майна, а тим більше на 25 відсотків, орендарем не проводилось, а вартість майна навпаки зменшилась.
Зі змісту Звіту про оцінку майна, а саме нежитлових приміщень першого поверху, розташованих за адресою: м.Харків, вул.Танкопія, 6 вбачається, що вартість оцінюваного майна на момент оцінки складала 77   460, 00 грн. без ПДВ, в ньому відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у спірних нежитлових приміщеннях, в тому числі невід`ємні поліпшення, навпаки, у розділі 3 «Визначення фізичного зносу та вартості відтворення» зазначені пошкодження кровлі, пола, віконних переплетів, дверних полотен оселі, значні пошкодження магістральних та внутрішніх мереж, приборів та інше.
Відповідачами не спростовано факт відсутності здійснення невід`ємних  поліпшень спірного майна саме в період перебування нерухомого майна в оренді, а відтак вказані обставини є встановленими та доведеними.
Згідно з ч. 10 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог прокурора в частині визнання незаконним та скасування п. 6 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" № 1008/18 від 21.02.2018, яке не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює порядок приватизації, а саме ст.1,2,4,25,29 Закону України «Про приватизацію державного майна» та ст. 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» є правомірним та обґрунтованим.
Посилання апелянтів, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна та Харківської міської ради  на те, що  п.5.6 договору оренди №889 від 13.03.2012р. в редакції Додаткової угоди № 2 від 26.01.2018р. передбачено, що орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передано в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп, суд вважає необґрунтованими, оскільки сама процедура викупу орендарем повинна була здійснюватися відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідачів на підтвердження свого висновку   про право Ради самостійно обирати будь-який спосіб приватизації на Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 4-рп/2000 у справі №1-16/2000 за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні № 163 «Черемшина» щодо офіційного тлумачення окремих положень ст.7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки КСУ в цьому рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.
Саме така правова позиція викладена у постанові ВС від 17.06.2020р. у справі № 922/2593/19. Дана постанова була прийнята у справі, яка складалася в аналогічних правовідносинах, а тому враховується судом при розгляді даної справи.

Вирішуючи питання щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині  в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень                      № 5611-В-С від 24.07.2018, зі скасуванням запису про проведену державну реєстрацію права власності № 27560568 від 16.08.2018, а також в частині зобов`язання фізичної особи-підприємця Товаренко Анжели Анатоліївни повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46, в житловому будинку літ. "А-9", розташованому за адресою: м . Харків, вул. Танкопія, 6, а Харківську міську раду - прийняти вказані приміщення, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:
-          самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця (правова позиція, викладена у постанові ВСУ від 14.03.2007р. у справі № 21-8во07 та в постанові ВС у складі колегії суддів КГС від 29.10.2019р. по справі № 905/2236/18);
-          ФОП Товаренко А.А. було вчинено усі необхідні дії для законного набуття права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №45,46 в житловому будинку, літ.»А-9», розташованого за адресою: м.Харків, вул.Танкопія,6;
-          прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення, яке не відповідає вимогам закону, мало місце не з вини ФОП Товаренко А.А., яка є добросовісним набувачем права власності на об`єкт приватизації.

З такими висновками суду колегія суддів не погоджується з наступного.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписами ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимоги однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що продовжує змінює або припиняє цивільна права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду.
Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
                                                                                                              Визнання правочину недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону.
     Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
                                                                                                              Відповідно до ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає  нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. Договір включає: назву підприємства, його адресу; відомості про продавця та покупця; ціну продажу об`єкта на аукціоні, за конкурсом або розмір викупу; взаємні зобов`язання продавця і покупця; номери їх розрахункових рахунків; назви і адреси банківських установ; умови внесення платежів. До договору включаються зобов`язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, відповідальність та правові наслідки їх невиконання. Договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об`єкт приватизації.
В спірному договорі купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-13-С від 24.07.2018, який укладений між Фізичною особою - підприємцем Товаренко А.А. та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, зазначено, що його укладено, зокрема, на підставі рішення 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17 "Про програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 рр." та рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова", наказу Управління "Про оформлення договору купівлі-продажу" № 299 від 24.07.2018.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Оскільки п. 6 рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 № 1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова" підлягає визнанню незаконним та скасуванню згідно з даним судовим рішенням, вказане свідчить про наявність порушень вимог чинного законодавства України при укладанні вказаного вище договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-13-С від 24.07.2018, як про це зазначає прокурор в позовній заяві, наявність підстав для скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності № 27560568 від 16.08.2018 та  повернення нерухомого майна власникові в порядку ст.216 ЦК України.
Поведінку відповідача 3, ФОП Товаренко А.А. щодо добросовісного набуття права власності не можна в даному випадку вважати такою з огляду на наступне.
Так,  матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем 3, що  жодних поліпшень орендованого майна ФОП Товаренко А.А. на момент вирішення питання щодо викупу спірних нежитлових  приміщень не здійснила; до органу приватизації, а саме до Управлення комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна ХМР не подала документів щодо здійснення невід`ємних  поліпшень орендованого майна, передбачених п. 2.2 Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації №377, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004; на момент передачі об`єкта  нерухомого майна його вартість зменшилась з 82   963 грн. до 77   460 грн.
Таким чином, орендарем не було дотримано умов та порядку приватизації, передбаченого законодавством, що спростовує висновок суду першої інстанції  відносно вчинення відповідачем 3 усіх необхідних дій для законного набуття права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №45,46 в житловому будинку, літ.»А-9», розташованого за адресою: м.Харків, вул.Танкопія,6
          Посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у  постанові ВСУ від 14.03.2007р. у справі № 21-8во07 та в постанові ВС у складі колегії суддів КГС від 29.10.2019р. по справі № 905/2236/18 про те, що самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця, колегія суддів вважає помилковою, оскільки виходячи з фактичних обставин даної справи вбачається, що  орендар зобов`язаний був дотримуватися умов та порядку приватизації, встановлених діючим на той час законодавством, але цього не зробив.
Викладені у постанові ВС від 29.10.2019р. у справі № 905/2236/18 обставини є зовсім протилежними тим, що розглядаються в даній справі, оскільки покупцем об`єкта приватизації було дотримано визначені Радою умови та порядок приватизації, що зумовило визнання підприємця добросовісним набувачем права власності на об`єкт нерухомості.
Таким чином, колегія суддів вважає, що  висновки суду щодо відмови у задоволенні позову  про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-В-С від 24.07.2018, зі скасуванням запису про проведену державну реєстрацію права власності № 27560568 від 16.08.2018 та повернення  нежитлових приміщень територіальній громаді м.Харкова не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення  в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими зазначене майно було набуте у власність.
Критерій законності означає втручання держави у право власності особи, яке повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад, чи сфер людської діяльності.
Верховним Судом у постанові від 20.02.2020р. у справі № 297/616/17 наголошено, що вищезазначені висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого Протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення слід скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269, 273, 275, 277, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління комунального майна та приватизації Департаменту   економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків та Харківської міської ради, м.Харків  залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.
Рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020 у справі №922/733/20  скасувати частково в частині відмови в задоволенні позову прокурора  щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-В-С від 24.07.2018, зі скасуванням запису про проведену державну реєстрацію права власності № 27560568 від 16.08.2018; а також в частині зобов`язання фізичної особи-підприємця Товаренко Анжелу повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46, в житловому будинку літ. "А-9", розташованого за адресою: м . Харків, вул. Танкопія, 6, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення. 
В цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 5611-В-С від 24.07.2018,  укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та фізичною особою-підприємцем Товаренко Анжелою Анатоліївною, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 1135 та 
скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності                          № 27560568 від 16.08.2018.
Зобов`язати фізичну особу-підприємця Товаренко Анжелу Анатоліївну повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 45, 46, в житловому будинку літ. "А-9", розташованого за адресою: м . Харків, вул. Танкопія, 6, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 06.07.2020р. у справі №922/733/20   - залишити без змін.

Стягнути з Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243) на користь Прокуратури Харківської області (код ЄДРПОУ 02910108) судовий збір  за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4204,00 грн.
Стягнути з  Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 14095412)  на користь Прокуратури Харківської області (код ЄДРПОУ 02910108)  судовий збір  за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4204,00 грн.
Стягнути з фізичної особи - підприємця Товаренко Анжели Анатоліївни, м.Харків (код НОМЕР_1 ) на користь Прокуратури Харківської області (код ЄДРПОУ 02910108)  судовий збір  за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4204,00 грн.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано  18.09.2020р.

Головуючий суддя                                                                    О.О. Радіонова

       Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

       Суддя                                                                                           І.В. Зубченко