КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/7280/2020             
                                     
                                          П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                          Справа №759/24260/19

23 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  -  Ратнікової В.М.
суддів                        -  Борисової О.В.    
                                   -  Стрижеуса А.М.
при секретарі            -  Масловській К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -
в с т а н о в и в:
 
26 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.
Позовні вимоги мотивував тим, що 24 жовтня 2019 року Святошинським районним судом м. Києва було видано судовий  наказ про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Разом з тим,  на його утриманні перебуває мати ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІ групи та за  станом здоров`я має необхідність пересуватися в інвалідному візку і потребує постійної допомоги, а тому він не має можливості влаштуватися на постійну роботу, має мінливий дохід. Крім цього він перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА у м. Києві, отримує допомогу в статусі малозабезпеченої сім`ї, внаслідок чого присуджений розмір аліментів він не  може сплачувати.
Враховуючи наведене, просив суд зменшити розмір  аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих за судовим наказом, виданим Святошинським районним судом м. Києва від 24.10.2019 року, з 1/3 частини всіх видів заробітку на  1500,00 грн. на утримання кожної дитини, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів - задоволено.
Зменшено розмір аліментів, присуджених до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2019 у цивільній справі №759/19501/19 з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) до 1500, 00 коп. на кожну дитину  щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 10 березня 2020 року відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню.
Зазначає, що судом першої інстанції, в порушенні вимог п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, розглянуто дану справу, предметом спору в якій є зміна (зменшення) розміру аліментів, в порядку спрощеного позовного провадження, що позбавило її можливості  скористатись всім обсягом прав, які має відповідач, зібрати та подати докази для повного та об`єктивного вирішення спору у даній справі.
Звертає увагу на те, що останнім днем строку, встановленого для подання відзиву та клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін є 05.02.2020року, проте рішення ухвалено судом першої інстанції до закінчення вказаного строку - 04.02.2020 року, що позбавило її можливості скористатись процесуальним правом на подачу відзиву та доказів. 
Судом першої інстанції не враховано, що судовий наказ від 24.10.2019 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва є чинним та не оскаржувався ОСОБА_2 у встановлені строки. Також судом не взято до уваги, що законодавство встановлює можливість зменшення розміру аліментів у разі зміни матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я сторін після прийняття рішення про стягнення аліментів і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. У проміжку часу після видачі судового наказу від 24.10.2019 року і зверненням до суду з позовом про зміну розміру аліментів у ОСОБА_2 , як у платника аліментів, не відбулось ніякої зміни матеріального становища, сімейного стану та стану здоров`я, тобто підстава, на яку позивач посилається у своїй позовній заяві, існувала не тільки на момент прийняття судового рішення у формі судового наказу, але й навіть на момент народження дітей.
Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач є особою працездатного віку і не має протипоказань до працевлаштування, однак судом не враховано, що мати відповідача, відповідно до  довідки до акту огляду серії №КВ-1 МСЕК №011362, може працювати в спеціально створених умовах. Доказів неможливості створення таких умов до матеріалів справи не надано. Також не надано доказів того, що мати позивача потребує цілодобового догляду, тому потреби знаходитися біля неї цілодобово не має і позивач має можливість влаштуватись на роботу, однак він не має бажання цього роботи офіційно, щоб не сплачувати аліменти.
Крім того, просить врахувати, що її заробіток не є достатнім для утримання двох дітей та забезпечення  їх всім необхідним  навіть на мінімальному рівні
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що судом першої інстанції правильно вирішено питання про зміну розміру аліментів з урахуванням ст.ст.181,182,183,184,192 СК України, оскільки він має статус малозабезпеченої сім`ї та на його утриманні перебуває мати інвалід, тому сплачувати аліменти у визначеному в судовому наказі розмірі  він не  може.
У судовому засідання відповідачка ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 5).
Звертаючись до суду з  позовомдо ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, ОСОБА_2 посилався на те, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_5 , яка є інвалідом ІІ групи та потребує постійної допомоги, тому він не має можливості влаштуватися на постійну роботу,  у нього мінливий дохід, крім цього він перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Святошинської РДА у м. Києві,  отримує допомогу в статусі малозабезпеченої сім`ї, внаслідок чого присуджений розмір аліментів він не має змоги сплачувати. Вважав, що вказані обставини мають суттєве значення для вирішення питання про зменшення розміру аліментів та просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів за судовим наказом, виданим Святошинським районним судом м. Києва від 24.10.2019 року на користь ОСОБА_1 на утримання дітей -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/3 частини всіх видів заробітку на  стягнення аліментів у розмірі 1500,00 грн. на утримання кожної дитини, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,  суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надав, однак на утриманні у нього перебуває мати, яка є інвалідом ІІ групи і потребує постійного догляду, внаслідок чого позивач офіційно не працює та має мінливий дохід. Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, суд вважав необхідним призначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1500,00 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції  про наявність підстав для задоволення позову про зміну розміру аліментів не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та суперечать вимогам матеріального права, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
 Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні. 
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з статтями 3, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною п`ятою статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Частиною сьомою статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи позивач отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченої сім`ї з 01.07.2019 року по 12.06.2020 року, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.11.2019 року №2991-37-02-12 (а.с. 15).
Згідно довідки МСЕК  №  011362 мати позивача ОСОБА_5 , 1961 року народження є інвалідом ІІ групи. Інвалідність встановлена з 02.04.2010 року довічно (а.с. 13).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вказав, що позивач є особою працездатного віку, доказів про наявність у нього  медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надав. 
Задовольняючи позов та зменшуючи розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2   на утримання двох  неповнолітніх дітей, суд першої інстанції  посилався на те, що  на утримані позивача  перебуває  мати, яка є інвалідом  2 групи і потребує постійного догляду, внаслідок  позивач офіційно не працює та має мінливий дохід.
З таким  висновком суду першої інстанції колегія суддів  погодитись не може, так як  наявність у позивача матері, яка є інвалідом ІІ групи та яка, за твердженням позивача, перебуває на його утриманні, саме по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що на момент винесення судового наказу від 24 жовтня 2019 року ці обставини вже існували, вони не є новими  обставинами, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів.
Також позивачем не доведено, що його мати ОСОБА_5 , 1961 року народження, яка отримує пенсію, перебуває на його утриманні, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
Судом першої інстанції не враховано, що позов пред`явлено до суду вже через два місяці після винесення судового наказу про стягнення аліментів, тобто,  через незначний період часу, позивачем не надано доказів, що саме після видачі судового наказу у нього  змінився матеріальний стан.
Крім того, встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1500, 00 коп. на кожну дитину, не надав належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також  захисту інтересам дітей.
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року в справі №730/1553/18.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено зміни його майнового чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я після  видачі Святошинським районним судом м. Києва судового наказу  від 24 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Усі обставини, на які він посилався, як на підставу для зменшення розмір аліментів, існували на час  видачі судового наказу та визначення розміру аліментів.
З урахуванням зазначеного,  колегія суддів вважає  обгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у проміжок часу після видачі судового наказу від 24.10.2019 року і зверненням  до суду з позовом про зміну розміру аліментів у ОСОБА_2 , як у платника аліментів, не відбулось ніяких змін матеріальногостановища, сімейного стану та стану здоров`я, а підстави, на які позивачпосилається у своїй позовній заяві, існували на момент прийняття судового рішення у формі судового наказу.
Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до частини третьої статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач ОСОБА_2 є платником аліментів, а не їх одержувачем, а тому його  вимоги  про зміну способу стягнення з частки на тверду грошову  суму не грунтуються на вимогах закону.
Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що після видачі судового наказу про стягнення аліментів, погіршився його матеріальний стан, а  зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення матеріального стану позивача не сприятиме належному забезпеченню його дітей та суперечитиме їх інтересам, колегія суддів  вважає, що  правові підстави для задоволення позову про зміну розміру аліментів  відсутні.
Доводи апеляційної скарги про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів  також вважає обгрунтованими, з огляду на таке. Зокрема, в ухвалі про відкриття провадження  у справі від 09 січня 2020 року відповідачці було надано п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання копії цієї ухвали, на подачу відзиву на позовну заяву. Копію вказаної ухвали отримано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк на подачу відзиву спливав 05 лютого 2020 року, а оскаржуване рішення ухвалене Святошинським районним судом міста Києва 04 лютого 2020 року. Вказане позбавило  відповідачку можливості скористатись процесуальним правом на подачу відзиву та доказів, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та ухвалення незаконного і необґрунтованого судового рішення. 
Заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги  про те, що судом першої інстанції, в порушення вимог п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, розглянуто дану справу, предметом спору в якій є зміна (зменшення) розміру аліментів, в порядку спрощеного позовного провадження, що призвело до неможливості скористатись всім обсягом прав, які має відповідачка та позбавило її можливості зібрати та подати докази для повного та об`єктивного вирішення спору у даній справі.
Відповідно до  п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в редакції на момент відкриття провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Предметом даного спору є зміна (зменшення) розміру аліментів, тому розгляд даної справи мав відбуватися в порядку загального позовного провадження. 
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,  рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Судовий збір, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги становив 1152,60 грн. Проте відповідачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.
Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена в повному обсязі, то з позивача в дохід держави слід стягнути 1152,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 180,181,182,192 СК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  відповідачки ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави 1152,60 грн. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
          Повний текст постанови складено  27 липня 2020 року.  
           
            Головуючий:                                          Судді: