ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року	Львів	Справа № 300/251/20 пров. № А/857/5564/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Марцинковська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року в справі №300/251/20 (суддя Микитин Н.М., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просив: а) визнати протиправною бездіяльність, що полягає у неврахуванні при призначенні пенсії заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта»;
б) зобов`язати перерахувати та виплатити пенсію з 20.02.2019 по 30.06.2019 з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта»;
в) стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати по справі.
Рішенням від 08 квітня 2020 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягає в неврахуванні при призначенні пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта».
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 20.02.2019 по 30.06.2019 з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта».
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4340 (чотири тисячі триста сорок) гривень 80 копійок. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що 19.05.2019 рішенням управління призначено ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.02 2019 в розмірі 1497 грн. Оскільки в матеріалах пенсійної справи була наявна довідка про заробітну плату позивача від 21.08.2018 за № 01/01/11/07/01/02-02/2359 за період з 01.01.1981 по 31.12.1987, вона могла бути врахована для обчислення розміру пенсійної виплати тільки після проведення зустрічної перевірки достовірності документів про заробітну плату. 
Після проведення перевірки підприємством "Долинанафтогаз" була видана нова довідка про нарахування позивачу заробітної плати від 10.06.2019 за період з січня 1983 по грудень 1987.
12.07.2019 позивач звернувся до управління із заявою про зміну заробітної плати, а 22.07.2019 відповідно до рішення управління проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019, розмір пенсійної виплати склав 3193,83 грн.
На думку апелянта, суд не врахував, що спірні правовідносини стосуються призначення та перерахунку пенсії, останні виникають в момент виникнення в особи права на такий перерахунок.
У випадку з позивачем пенсію призначено з 20.02.2019 та перераховано з 01.07.2019 відповідно до заяви позивача та нової довідки.
На час призначення пенсії позивачу подання довідки про заробітну плату за 60 місяців до 1 липня 2000 року не було обов`язковою умовою Закону. Право вибору на врахування або не врахування заробітної плати до 1 липня 2000 року надано Законом України від 08 липня 2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».
А тому суд дійшов неправильного висновку, що управління має врахувати заробітну плату позивача за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 (до 01.07.2000) з часу призначення пенсії - 20.02.2019, адже тільки заява позивача від 12.07.2019 може свідчити про бажання змінити заробітну плату для обчислення пенсії.
Не погоджується апелянт і з рішенням суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн, оскільки адвокатом позивача не надано копії виписок з його банківського рахунку на підтвердження понесених позивачем витрат у сумі 350 грн на правову допомогу згідно з договором від 20 січня 2020 року №20/01.
Вказує також на те, що додана квитанція до прибуткового касового ордера №418606 від 10.03.2020 не є належним фінансовим документом.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позов відмовити повністю.
ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи апелянта про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув пенсійного віку, в зв`язку з наявністю права на призначення пенсії за віком, 20.02.2019 звернувся до Калуського об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви про призначення пенсії було подано повний пакет документів про стаж роботи позивача та заробітну плату, а також документи, що посвідчують особу. Зокрема, до заяви про призначення пенсії було подано довідку про заробітну плату №01/01/11/07/01/02-02/2359 від 21.08.2018 з НГДУ "Долинанафтогаз" ПАТ "Укрнафта", за період 01.01.1983 по 31.12.1987, що не заперечується відповідачем (а.с.26).
У зв`язку із необхідністю підтвердження страхового стажу позивача із Польської Республіки, Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 09.01.2019 було підготовлено та направлено формуляр PL-UA 6, PL-UA 5 та додаткові документи на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.57-58).
08.05.2019 до управління надійшло повідомлення від 06.05.2019 за № 7042 03 про те, що формуляром PL-UA 6 підтверджено період страхового стажу ОСОБА_1 , набутого на території Республіки Польща та він підлягає включенню до страхового стажу для визначення права на пенсію відповідно до українського законодавства, в зв`язку із чим 19.05.2019 рішенням управління за №092850002025 призначено ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.02.2019 в розмірі 1497 грн (а.с.14). 
З матеріалів справи вбачається, що довідка про заробітну плату №01/01/11/07/01/02-02/2359 від 21.08.2018 з НГДУ "Долинанафтогаз" ПАТ "Укрнафта" під час призначення пенсії 20.02 2019 не була врахована.
Так, згідно з актом перевірки документів про заробітну плату ОСОБА_1 №206/ДЛ/2/1 від 10.06.2019 встановлено, що довідка про нарахування заробітної плати від 21.08.2018 № 01/01 1107/01/02-02/2359 за період з січня 1983 по грудень 1987 частково відповідає даним особових рахунків, а саме недостовірно зазначено заробітну плату за січень 1983 року (відхилення 0,00051) та лютий 1984 року (відхилення - 0,00151), в зв`язку із чим надано нову довідку на ім`я позивача від 10.06.2019 № 01/01/11/07/01/02/693, яка була видана підприємством "Долинанафтогаз" та отримана управлінням одночасно із актом зустрічної перевірки (а.с.30-32).
12.07.2019 позивач звернувся до Калуського об`єднаного управління ПФУ з заявою про перерахунок пенсії у зв`язку із зміною заробітку, із заявою було подано довідку про заробітну плату 10.06.2019 № 01/01/11/07/01/02/693 з НГДУ "Долинанафтогаз" (а.с.27).
Відповідно до рішення управління від 22.07.2019 № 092850002025 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019, розмір пенсійної виплати склав 3193,83 грн (а.с.20).
28.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом про надання повної ґрунтовної інформації щодо призначення пенсії, розрахунку страхового стажу, розрахунку заробітної плати та інформацію про складові пенсійної виплати (основний розмір, надбавки, доплати (а.с.11).
Листом від 08.10.2019 №ПІ-66 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило позивачу, що з 20.02.2019 відповідно до заяви від 20.02.2019 призначена пенсія за віком, в подальшому 01.07.2019 проведено перерахунок пенсії з більшого заробітку відповідно до заяви від 12.07.2019. Заробітна плата визначена відповідно до довідки про заробітну плату від 10.06.2019 №01/01/11/07/01/02/693 та індивідуальних відомостей про застраховану особу, розмір пенсії станом на 01.10.2019 складає 3193,83 грн (а.с.12).
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неврахування заробітної плати за період  роботи з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ "Долинанафтогаз" ПАТ "Укрнафта" при обчисленні розміру пенсії за період з 20.02.2019 по 30.06.2019 протиправною, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач протиправно не врахував при призначенні пенсії позивачу відомості щодо заробітку за період 01.01.1983 по 31.12.1987, оскільки такі були надані пенсійному органу при зверненні за призначенням пенсії та в подальшому були перевірені останнім. 
Щодо судових витрат, то суд стягнув з відповідача суму судового збору за подання позовної заяви, а також 3500 грн витрат на професійну правничу допомогу, які суд вважає підтвердженими належними доказами. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до  ст. 19 Конституції України  правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до частини 1   статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею      8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до   статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"      затверджено   постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1   (далі - Порядок).
За змістом пп. 3 п. 2.1 Порядку № 22-1, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення). За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (форма і зміст довідки визначено Додатком 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року (додаток 1).
Згідно з пунктом 2.10 Порядку № 22-1, Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період до 1 липня 2000 року є не лише наявність відповідної довідки про заробітну плату (дохід), але й підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15.12.2015 року по справі № 2- а/576/29/14 та Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 року по справі №527/1655/17.
Матеріалами справи підтверджується, що орган Пенсійного фонду України під час призначення пенсії за віком ОСОБА_1 не врахував відомості щодо заробітку для обчислення пенсії, викладені у довідці №01/01/11/07/01/02-02/2359 від 21.08.2018 про заробітну плату для обчислення пенсії, - у зв`язку з виявленими у ході перевірки обґрунтованості такої довідки неточностями у сумах заробітної плати за січень 1983 року та лютий 1984 року. Даний факт сторонами не заперечувався.
З матеріалів справи колегія суддів також вбачає, що отримавши уточнену довідку з виправленими помилками про заробіток ОСОБА_1 від «Долинанафтогаз» від 10.06.2019 № 01/01/11/07/01/02/693, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області перерахувало пенсію позивача з 01.07.2019, відповідно до заяви позивача від 12.07.2019.
Таким чином, спір між сторонами виник щодо моменту, з якого підлягає перерахунку пенсія позивача з урахуванням уточненої та виправленої довідки від 10.06.2019 № 01/01/11/07/01/02/693 про заробіток ОСОБА_1 . 
Так, частиною 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Вказані права пенсійного органу передбачено також п.п.3 п.4.2. Порядку № 22-1. Так,  орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.
Поряд з цим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"   пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:   пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як правильно встановив суд першої інстанції, із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернувся 20.02.2019.   Перевірка обґрунтованості довідки про заробітну плату №01/01/11/07/01/02-02/2359 від 21.08.2018 була проведена, та за результатами такої видана нова довідка про заробіток для обчислення пенсії від 10.06.2019 № 01/01/11/07/01/02/693, що була врахована в подальшому під час перерахунку пенсії позивача.
Відтак, з моменту звернення позивача із первинною заявою про призначення пенсії від 20.02.2019 до моменту отримання точних відомостей про заробіток ОСОБА_1 за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» відповідачем здійснювались дії щодо встановлення вірної суми заробітку позивача для обчислення його пенсії за віком. 
При цьому, відхилення від розміру заробітної плати за січень 1983 року, лютий 1984 року були незначними та становили 0, 00151 й 0, 00051 відповідно.  А тому не впливали суттєво на розмір пенсійної виплати.
Отже, на переконання колегії суддів, встановивши вірні відомості щодо заробітку ОСОБА_1 за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ "Долинанафтогаз" ПАТ "Укрнафта" під час проведення перевірки 10.06.2019, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повинно було перерахувати позивачу пенсію за віком з 20.02.2019, тобто з дати її призначення, із врахуванням встановлених відхилень за січень 1983 " 0,00051" та лютий 1984 "- 0,00151", оскільки в решті довідка про нарахування заробітної плати від 21.08.2018 № 01/01/11/07/01/02-02/2359 відповідала даним особових рахунків.
Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.02.2020 у справі №686/25293/16-а, відповідно до яких, з врахуванням обставин справи, ВС погодився з доводами позивача щодо протиправності дій пенсійного органу, який не врахував при обчисленні розміру пенсії позивача заробітну плату за відповідний період з часу призначення пенсії до дати проведення перевірки розміру такої заробітної плати. Адже довідка про розмір заробітної плати за відповідний період була наявна при первинному зверненні із заявою про призначення пенсії, розмір заробітної плати було перевірено уповноваженою особою відповідача шляхом проведення перевірки, а тому така повинна враховуватися при призначення пенсії, що не було зроблено відповідачем, а розмір пенсії був значно занижений.
Також колегія суддів вважає правильним твердження суду першої інстанції про те, що заява позивача від 12.07.2019 року за своєю суттю є заявою про врахування вірних даних про заробіток для обчислення пенсії, отриманих з виправленої (уточненої) довідки підприємством "Долинанафтогаз".
Адже заробіток, який було враховано під час перерахунку пенсії у липні 2019 року, був зазначений у довідці про заробітну плату за період з 01.01.1983 по 31.12.1987, яка була подана позивачем разом із заявою про призначення пенсії станом на 20.02.2019 (призначення пенсії). 
А тому, тривала процедура перевірки даних органом Пенсійного фонду та помилка роботодавця при видачі довідки про заробіток не можуть бути підставою для відмови особі в обчисленні пенсії з дати отримання права на неї та виходячи з розміру, обчисленого з фактичного заробітку за необхідний період.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставним посилання відповідача на норму частини 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка встановлює строки для виплат перерахованих пенсій, оскільки у даному випадку позивач не звертався із новою заявою про призначення пенсії із урахуванням нового періоду роботи; не подавав нових документів, необхідність для надання яких у разі перерахунку пенсії передбачає п. 2.7 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відтак, з огляду на наведені обставини справи, виходячи із сукупності досліджених доказів, колегія суддів вважає, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, отримавши підтвердження суми заробітку ОСОБА_1 внаслідок перевірки обґрунтованості довідки про заробітну плату, протиправно не  перерахувало пенсію позивача з 20.02.2018, тобто з дня призначення пенсії за віком, та не здійснило виплату недоотриманої пенсії у період з 20.02.2019 по 30.06.2019.
А тому, враховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягає в неврахуванні при призначенні пенсії позивачу, заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ "Долинанафтогаз" ПАТ "Укрнафта", суд першої інстанції, з метою повного захисту прав позивача, обрав правильний спосіб захисту, зобов`язавши відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 20.02.2019 з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1983 по 31.12.1987 в НГДУ "Долинанафтогаз" ПАТ "Укрнафта".
Щодо покликань апелянта на неправомірність рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, зокрема, понесених за надання професійної правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до вимог    статті 134 КАС України    витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За частиною 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясовує склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. 
З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що на підтвердження факту понесених сум судових витрат на професійну правничу допомогу   позивач подав: - копію Договору №20/01 про надання   правової допомоги   від 20.01.2020, за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Лютак Л.Л. (а.с.33); - додаткову угоду №1 до Договору №20/01 від 10.03.2020, згідно якого: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (0.25 години роботи адвоката), вивчення та правовий аналіз доказів по справі (0,25 година роботи адвоката), пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах (0.25 годин роботи адвоката), підготовка адміністративного позову та додатків до нього згідно з вимогами ст. ст. 94. 160 КАС України (3 годин роботи адвоката), вивчення та правовий аналіз відзиву відповідача (0.25 години роботи адвоката), підготовка відповіді на відзив згідно з вимогами ст. 163 КАС України (1 години роботи адвоката). Клієнт погоджується з наданим розрахунком та вартістю послуг, та зобов`язується сплатити Адвокату гонорар за надані послуги в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень. Адвокат підтверджує факт оплати гонорару шляхом надання квитанції про відповідну оплату (а.с.65); - квитанцію   до прибуткового касового ордера №418606 від 10.03.2020 на суму 3500 грн (а.с.66); - акт передачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) №10/03 від 10.03.2020 на суму 7000 грн (із зазначенням виду наданих послуг, затраченого часу та вартості) (а.с.67).
З аналізу змісту наведених вище документів слід дійти висновку, що такі в повній мірі підтверджують понесені позивачем судові витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн згідно з договором про надання правової допомоги №20/01 від 20.01.2020.
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на відсутність копії виписок з банківського рахунку адвоката на підтвердження понесених позивачем витрат у сумі 3500 грн на правову допомогу згідно з договором від 20 січня 2020 року №20/01, оскільки наявність таких не передбачена жодним нормативний актом.
Крім того, слід враховувати, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката.
Щодо форми квитанції до прибуткового касового ордера №418606 від 10.03.2020 на суму 3500 грн, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, зазначені в постанові від 16.04.2020 у справі №727/4597/19, які полягають у наступному.
Відповідно до положень ст.14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління НБУ від 29.12.2017 №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен подати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлює форму такого документа. А тому такий може бути наданий у довільній формі, зокрема, у формі квитанції.
З огляду на викладене, суд першої інстанції підставно взяв до уваги надану позивачем квитанцію до прибуткового касового ордера №418606 від 10.03.2020 на підтвердження понесених ним витрат у розмірі 3500 грн на професійну правничу допомогу.
Підсумовуючи всі наведені вище обставини справи, колегія суддів стверджує, що такі  спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     
Щодо розподілу судових витрат у суді апеляційної інстанції, зокрема, заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 2500 грн, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, про шо просить позивач у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 134 КАС України  не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа № 810/4749/15), аналізуючи положення  статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України    визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Суд зазначає, що при визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що такі в апеляційній інстанції пов`язані із вивченням та аналізом документів, які надійшли з Восьмого апеляційного адміністративного суду, а саме - апеляційної скарги, та підготовкою відзиву на апеляційну скаргу та додатків до нього. 

Так, вартість вивчення апеляційної скарги сторони оцінили у 425 грн, а написання відзиву - у 2500 грн. 

Проте колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга за змістом відповідає відзиву пенсійного органу, поданому на позовну заяву в суді першої інстанції, а відзив позивача на апеляційну скаргу є аналогічним за змістом та копіює відповідь на відзив, наданий в суді першої інстанції (а.с. 61-64).

Таким чином, зазначені обставини ставлять під сумнів відомості, наведені в акті прийому-передачі послуг №16/07/02 від 16.07.2020 та квитанції №418625, щодо понесених витрат у зазначеному розмірі.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів дійшла висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 2500,00 грн, що заявлена до стягнення з відповідача, є необґрунтованою та    неспівмірною з обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Крім того, суд не наділений обов`язком присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на послуги адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його
адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
До того ж, колегія суддів враховує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 вже стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3    500 грн, що, на переконання колегії суддів, охоплює в повній мірі обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року в справі №300/251/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в  статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 18.08.2020.