ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2178/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 вересня 2020 року                                                                                  м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Собківа Я.М., Чаку Є.В., за участю секретаря: Вовк І.Р., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови,
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 09.06.2020 про закінчення виконавчого провадження №60936827.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року позов задоволено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не виконано рішення суду в частині видачі відповідного посвідчення, тому постанова від 09.06.2020 про закінчення виконавчого провадження №60936827 прийнята передчасно.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що рішення суду прийнято з неповним з`ясуванням обставин в адміністративній справі, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції не враховано, що резолютивна частина судового рішення, яке знаходиться на виконанні, містить зобов`язання Черкаської обласної державної адміністрації поновити позивачу статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та видати йому відповідне посвідчення, а не поновити та видати посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.12.2019 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановським Ю.В. відкрито виконавче провадження №60936827 з виконання виконавчого листа №580/1557/19, виданого 20.09.2019 Черкаським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Черкаської обласної державної адміністрації поновити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та видати відповідне посвідчення.
23.01.2020 Черкаською обласною державною адміністрацію направлено лист вих.№01/01-48/317/01/01-48, яким повідомлено Відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що з метою добровільного виконання рішення №580/1557/19, комісією облдержадміністрації 09.09.2019 прийнято рішення встановити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видати посвідчення встановленого зразка, яке оформлене протоколом №13. З урахуванням фактичного, повного виконання рішення суду, просили закрити виконавче провадження.
18.09.2019  позивачу видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 (категорія 2).
19.02.2020 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановським Ю.В. закінчено виконавче провадження ВП №60936827 згідно ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. від 19.02.2020 про закінчення виконавчого провадження №60936827.
09.06.2020 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №60936827 на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Підставою прийняття наведеної постанови стало те, що боржником - Черкаською обласною державною адміністрацією виконано в повному обсязі рішення суду згідно виконавчого листа №580/1557/19, виданого 20.09.2019 Черкаським окружним адміністративним судом, а доказом виконання вказаного виконавчого документа став витяг із протоколу №9 від 29.05.2020 про поновлення статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, лист директора Департаменту соціального захисту населення ЧОДА від 03.06.2020, а також інші підтверджуючі документи.
Вважаючи прийняту державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження протиправною, з підстав наведених у позові, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, зі змінами та доповненнями, далі - Закон №1404-VIII), а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), що визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону № 1404-VIII  (далі - Закон № 1404-VIII) примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
При цьому, приписами ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.1996 позивачу видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи                                (категорія 1) серії НОМЕР_2 .
Рішенням Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 24.12.1998 (протокол №301) позивачу відмовлено у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та вилучено посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, як таке, що видане безпідставно, оскільки роботи виконувались за межами зони відчуження.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 у справі №580/1557/19 зобов`язано Черкаську обласну державну адміністрацію поновити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видати відповідне посвідчення.
23.01.2020 Черкаською обласною державною адміністрацію направлено лист вих.№01/01-48/317/01/01-48, яким повідомлено Відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що з метою добровільного виконання рішення №580/1557/19 комісією облдержадміністрації 09.09.2019 прийнято рішення встановити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видати посвідчення встановленого зразка, яке оформлене протоколом №33.
Відповідно до протоколу №33 засідання комісії Черкаської облдержадміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 09.09.2019, комісією вирішено встановити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році категорії 2 і видати посвідчення серії А встановленого зразка.
18.09.2019 позивачу видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС серії НОМЕР_1 (категорія 2).
Відповідно до протоколу №9 засідання комісії Черкаської облдержадміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 29.05.2020, комісією вирішено змінити п. 1 протоколу №33 від 09.09.2019 та поновити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та, враховуючи закінчення терміну інвалідності, пов`язаної з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 01.07.2001, що є обов`язковою умовою при видачі посвідчення категорії 1, видати посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році» категорії 2 серії встановленого зразка.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не виконано вказане рішення в частині видачі відповідного посвідчення.
Судове рішення передбачає саме поновлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а не його встановлення, оскільки в останньому випадку в період з дня втрати статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС до дати встановлення такого статусу позивач вважається таким, що не мав статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Крім того, в резолютивній частині рішення суду позивачу необхідно поновити статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто статус, який існував до його втрати.
05.03.1996 позивачу видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_2 .
Таким чином, зазначення в рішенні суду «видати відповідне посвідчення» означає, що вказане посвідчення повинно відповідати статусу позивача, який існував до порушення його прав, а саме: видати посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.
Лише за такої умови рішення суду може вважатись виконаним.
Натомість, видача посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС нижчої категорії (категорії 2) свідчить про невиконання у судового рішення у спосіб, який передбачений виконавчим документом.
Слід зазначити, що державні органи, які здійснюють дії спрямовані на виконання відповідного рішення суду зобов`язані вчиняти дії відповідно до вимог вказаних нормативно-правових актів, зокрема орган державної виконавчої служби може закрити відповідне виконавче провадження тільки у випадку виконання рішення.
Отже, з метою вчинення дій спрямованих на завершення процедури виконання рішення, а саме: прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження спочатку необхідним є перевірка фактичного виконання рішення суду у повному обсязі.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи постанову від 09.06.2020 про закінчення виконавчого провадження №60936827 відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, з урахуванням яких судом вже надана оцінка встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі   «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 15 вересня 2020 року.
Головуючий суддя	Л.Т.Черпіцька	
 Судді:	 Я.М.Собків	
 	 Є.В.Чаку