Ухвала
24 липня 2020 року
м. Київ
справа № 552/4925/16-ц
провадження № 61-10518ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції й 3% річних від простроченої суми та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом 
до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, 
а саме: 35 048, 04 грн - індекс інфляції, 75 666 грн - 3% річних 
від простроченої суми за період з 23 лютого 2013 року по 21 липня 
2016 року включно, та 50 тис. грн відшкодування моральної шкоди. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2020 року 
у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 лютого 2020 року скасовано.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції й 3% річних від простроченої суми 
та стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість 
за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання: 35 048, 04 грн - індекс інфляції та 63 866, 53 грн - 3% річних від простроченої суми за період 
з 07 вересня 2013 року по 07 вересня 2016 року включно.
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
13 липня 2020 року до Верховного Суду Москаленко О. В . подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 09 червня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, 
що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить 160 714, 04 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга,                                  в силу вимог процесуального закону відноситься до категорії малозначних.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі 
не встановлено. При цьому враховано правовідносини сторін, предмет спору й часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному  оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду 
від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з урахуванням встановленого індексу інфляції й 3% річних від простроченої суми 
та стягнення моральної шкоди - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович