Дата документу  Справа № 333/2869/20 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №333/2869/20                                         Головуючий в 1 інст. Ярошенко А.Г.
Провадження №33/807/579/20                                                Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2020 року                                                        місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , його представника - адвоката Усенка А.В., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір. 

Згідно з оскаржуваною постановою на  ОСОБА_1  накладено адміністративне стягнення ч. 1 ст. 130 КУпАП за те, що01.06.2020 року о 15годині 35 хвилин у м. Миргород по вул. Старосвітській, 3 водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Сканія Р420», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «САМРОС 338 Ф» реєстраційний знак НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проходив в Миргородській КНП УРЛ № 66 від 01.06.2020 року.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції  ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, грубе порушення права на захист. Вказав про розгляд справи за його відсутності, не дивлячись на те, що він до судового засідання з`явився завчасно його ніхто не викликав, після чого звернувся до секретаря судді, на що остання відповіла, що справа розглянута, тоді він передав секретарю своє клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення адвоката, а через одну годину отримав судове рішення, яке вважає необґрунтованим та передчасним. Апелянт зазначає, що таким чином були порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Вказує, що ні протокол ні відеозапис не містять відомостей про роз`яснення йому прав, що також є безумовним порушенням права на захист. Просить скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Клопотання про закриття адміністративного провадження, подане адвокатом Усенком А.В. містить аналогічні вимоги з зазначенням про здійснення медичного огляду ОСОБА_1 поза межами, встановленого ч.4 ст. 266 КУпАП строку і непідтвердженням факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та адвоката Усенка А.В. на підтримку доводів та вимог апеляції, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розгляду справи без його участі апеляційна інстанція, з урахуванням матеріалів справи, які не здатні спростувати такі доводи апелянта, приймає їх до уваги.

Однак, з огляду на положення ст. 294 КУпАП та не маючи повноважень на призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, вказані порушення були усунені під час апеляційного розгляду шляхом надання можливості  ОСОБА_1 та його представнику у змагальному процесі висловити свою позиції та надати докази на її обгрунтування, чим вказані особи скористалися.

Крім того, відповідаючи до доводи апелянта про порушення його права на захист, слід відмітити що ОСОБА_1 мав реальну можливість для реалізації свого права на захист і реалізував його, звернувшись завчасно за правовою допомогою до спеціаліста у галузі права - адвоката Усенка А.В., що підтверджується відповідним договором про надання правової допомоги, укладеної із адвокатом 02.07.2020 р.

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 15.07.2020 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням адвоката у відпустці, яка зареєстрована о 12год.07хв., тобто після призначеного судового засідання (а.с.17). 

При цьому, також слід відмітити, що питання про відкладення розгляду справи є правом суду і залежить від поважності причин неможливості явки до судового засідання. Не завжди розгляд справи за відсутності певних осіб є проявом саме істотного порушення вимог процесуального закону, що могло завадити суду ухвалити законне рішення.

Суд апеляційної інстанції, констатуючи розгляд даної справи про адміністративне правопорушення за відсутності як ОСОБА_1 , так і його представника, не вважає, що це перешкодило суду прийняти за своєю суттю правильне рішення.

Під час апеляційного розгляду інтереси ОСОБА_1 були представлені не лише особисто апелянтом, а і адвокатом Усенком А.В.

Відповідаючи на інші доводи апелянта та його представника, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, матеріали справи, які були також і у розпорядженні суду першої інстанції містять протокол про адміністративне правопорушення серії ДБ № 272480 від 01.06.2020 року (а.с. 3), висновок щодо результатів медичного огляду від 01.06.2020 року № 66 проведеного КНЗ «Миргородська ЦРЛ», згідно якого ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами Алкотестеру 6510 який становив 2,96 - 2,91 проміле (а.с. 2), письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с. 3), інформацію, зафіксовану на DVD диску, що надана відділом патрульної поліції (а.с.9).
Місцевий суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Посилання щодо не роз`яснення процесуальних прав  ОСОБА_1 спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до якого останньому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що підтверджується особистим підписом в протоколі та його письмовими поясненнями (а.с. 1). 
Доводи адвоката Усенка А.В. на користь закриття адміністративного провадження у зв`язку з тим, що огляд на стан сп`яніння було проведено поза межами ч. 4 ст. 266 КупАП та відсутності доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом відхиляються.
Так, при апеляційному розгляді ОСОБА_1 пояснив, що 01.06.2020 р. транспортним засобом керував його напарник ОСОБА_3 , об 15-30 год. автомобіль зупинився, оскільки закінчилося дизельне паливо, напарник в цей час відійшов. Вказує, що він перебував у кабіні автомобіля коли під`їхали поліцейські, які потім запропонували йому проїхати до медичного закладу з метою освідування.
Однак, з такими поясненнями ОСОБА_1 не можна погодитися, оскільки з відеозапису вбачається, що автомобіль із увімкненими габаритами стоїть на пішохідному переході, на водійському сидінні перебуває ОСОБА_1 , який на прохання поліцейського пред`являє водійське посвідчення та документи на транспортний засіб. На запитання поліцейського ОСОБА_1 повідомляє, що він не може їхати далі, оскільки закінчилося дизельне паливо, він їхав з міста, шлях йому показав навігатор, автівка дійсно стоїть на пішохідному переході і він вже подзвонив шефу. В подальшому працівник поліції повідомляє про підозру перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння і пропонує проїхати до Миргородської ЦРЛ для огляду. 
При цьому, з відеозапису не вбачається присутності інших осіб біля транспортного засобу, а особисто ОСОБА_1 не повідомляв працівникам патрульної поліції про керування транспортним засобом іншою особою. Зазначене ОСОБА_1 залучення згодом іншого водія для переміщення транспортного засобу лише підтверджує відсторонення ОСОБА_1 від керування.
Далі, за згодою  ОСОБА_1 , його було доставлено до КНЗ «Миргородська ЦРЛ» та після проведення медичного огляду, висновком, щодо результатів медичного огляду від 01.06.2020 року № 66 встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатами Алкотестеру 6510, який одразу зафіксував 2,96 проміле, а проходження тесту через деякий час показало 2,91 проміле. 
Відеофіксування відбувалося як на місці, де зупинився транспортний засіб, так і у медичному закладі. Поведінка ОСОБА_1 наочно демонструє обгрунтованність підозр працівників поліції щодо наявності ознак алкогольного сп`яніння.
Слід відмітити, що ОСОБА_1 як на місці, так і під час проходження огляду у медичному закладі не заперечував факту особистого керування транспортним засобом та, навпаки, повідомляв про обставини руху.
Під час апеляційного розгляду апелянт та адвокат клопотань про допит в якості свідка ОСОБА_3 не заявляли.
У письмових поясненнях ОСОБА_1 , зокрема, зазначено, що він на службовому автомобілі 01.06.2020 р. приїхав до м. Миргород вночі близько 02.00 год., на парковці вживав алкоголь (горілку) до 09.00 год ранку, після чого о 15.00 год. поїхав до заводу на загрузку мінеральної води, однак навігатор вказав не той шлях, внаслідок чого він порушив правила дорожнього руху (а.с. 3). 
Також матеріали справи містять копію постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП щодо порушення останнім під час керування цим же транспортним засобом Правил дорожнього руху (а.с.7), що мало місце у той же день. Проїзд ОСОБА_1 на заборонений знак та зупинка у недозволеному місці були підставою для винесення відносно ОСОБА_1 даної постанови. Під час спілкування працівників поліції з цього приводу із ОСОБА_1 у патрульних виникли підозри щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що і стало наслідком його подальшого медичного огляду.
Досліджені матеріали повністю відтворюють обставини події, які узгоджуються із письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 .
Отже, з урахуванням відеоматеріалу, письмових пояснень ОСОБА_1 та фотозображень (а.с. 5,6) факт керування останнім транспортним засобом у вказаний час та у зазначеному місці не викликає жодного сумніву.
Доводи сторони захисту щодо проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 поза межами ч.4 ст. 266 КупАП, хоча і мають місце, однак з урахуванням тривалості послідовних дій працівників поліції, зокрема, винесення постанови від 01.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за порушення проїзду на заборонений знак 3.3. Рух вантажних автомобілів заборонено та здійснення зупинки на пішохідному переході (а.с. 7), заходи, скеровані на організацію переміщення транспортного засобу з проїзної частини, що підтвердив ОСОБА_1 і при апеляційному розгляді, доставлення ОСОБА_1 до медичного закладу не спростовують факту керування останнім в стані алкогольного сп`яніння за наявності інших доказів.
Звертає увагу, що навіть зі спливом цього часу у ОСОБА_1 було зафіксовано 2,91 проміле алкоголю.

Відсутність у матеріалах справи направлення ОСОБА_1 на проходження огляду на стан сп`яніння, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відеоматеріал, зокрема безпосередньо у медичному закладі засвідчує факт проходження ОСОБА_1 медичного огляду, при цьому не лише з застосуванням технічного приладу, а і при візуальному огляді.

        Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вважаю за необхідне звернутися до практики Суду.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001р., «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002р. неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Суд приходить до висновку, що у даній справі наявна така сукупність узгоджених між собою доказів, які беззаперечно переконують суд у доведеності провини ОСОБА_1 , а досліджені докази у виді протоколу про адміністративне правопорушення, відеоматеріалу та письмових пояснень ОСОБА_1 відповідають критерію достатності для встановлення вини.
Додатково суд звертає увагу на те, що зміст письмових пояснень ОСОБА_1 ні ОСОБА_1 , ні його представником не оспорюються, а посилання на відеофайли перебувають у площині суб`єктивних міркувань апелянта та адвоката, які не відповідають суті зафіксованих на відео подій.
Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є такими, що повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху, є грубим та становить суспільну небезпеку. Одночасно слід зауважити здійснення ОСОБА_1 функцій водія міжміського сполучення, а керування ОСОБА_1 великовантажним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння посилює небезпеку для інших учасників дорожнього руху. 

Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги та заявленого клопотання про закриття провадження не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються непереконливими, а позицію ОСОБА_1 суд сприймає, як таку, що направлена на ухилення від адміністративної відповідальності за скоєне.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах доводів апеляційної скарги та клопотання.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2020 року відносно  ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник